КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2026 року м. Київ справа №320/12219/20
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Київській області
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення від 08.09.2020 № 0158645005 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі: штраф – 1402,54 грн, пеня – 469,85 грн.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач зазначає, що у спірний період він перебував на спрощеній системі оподаткування та водночас був пенсіонером за віком. Позивач вважає, що відповідно до вимог законодавства, був звільнений від обов`язку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Разом із тим позивач указує, що ним помилково було подано звіт, у якому самостійно визначено суму єдиного соціального внеску за 2018 рік. Оскільки законодавством не передбачалося можливості відкликати такий поданий документ, позивач, був змушений сплатити самостійно задекларовану суму єдиного внеску. Незважаючи на це, контролюючий орган додатково нарахував йому штраф і пеню за несвоєчасну сплату цього внеску.
Крім того, позивач посилається на те, що під час усної звірки розрахунків із посадовою особою контролюючого органу у 2019 році йому було повідомлено про необхідність сплати штрафу та пені, які він, сплатив добровільно ще у 2019 році. Водночас оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій було прийнято лише у 2020 році.
За таких обставин позивач уважає, що його фактично вдруге притягнуто до відповідальності за одне й те саме порушення, що, на його думку, суперечить принципу недопустимості подвійної юридичної відповідальності.
Відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що позивачем самостійно було визначено грошове зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску шляхом подання відповідного звіту за 2018 рік.
На переконання відповідача, у силу приписів законодавства самостійно визначене платником грошове зобов`язання підлягає обов`язковій сплаті у встановлені строки незалежно від підстав його виникнення чи мотивів подання такого звіту. Відтак обов`язок зі сплати єдиного внеску виник у позивача саме з моменту подання відповідної звітності.
У зв`язку з тим, що зазначене зобов`язання було сплачено з порушенням установлених строків, контролюючим органом, на думку відповідача, правомірно застосовано штрафні санкції та нараховано пеню відповідно до вимог чинного законодавства.
Також відповідач звертає увагу, що доводи позивача про нібито подвійне притягнення до відповідальності є безпідставними, оскільки жодних інших рішень про застосування штрафних санкцій чи нарахування пені, окрім оскаржуваного рішення, контролюючим органом не приймалося. 

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 у відставку, справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Балаклицькому А.І.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 справу прийнято до провадження судді Балаклицького А.І.
За результатом повторного автоматизованого розподілу судових справ для розгляду даної справи було визначено суддю Жука Р.В.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 справу прийнято до провадження та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. 
Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини другої статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебуває на обліку як платник єдиного податку, оскільки застосовує спрощену систему оподаткування та має статус платника єдиного соціального внеску. Крім того, є пенсіонером за віком.
Згідно зі звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, поданого позивачем 06.02.2019, ОСОБА_1 самостійно визначив суму, на яку нараховується єдиний внесок за 2018 рік, у розмірі 44676,00 грн та, відповідно, визначив грошове зобов`язання з ЄСВ у розмірі 9828,72 грн. 
Сплату грошового зобов`язання позивач здійснив 19.04.2019. Крім того, 19.07.2019 позивач сплатив 1872,39 грн в погашення штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату ЄСВ.
08.09.2020 контролюючий орган ухвалив рішення № 0158645005 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі: штраф – 1402,54 грн, пеня – 469,85 грн.
Позивач, не погодившись з указаним рішенням, звернувся до суду з цим позовом.

V. Оцінка суду.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, суд зазначає таке.
Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.
Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі по тексту також - Закон №2464-VI).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
Законом України від 06.12.2016 №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.
Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Згідно з пунктом 2, 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Отже, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які застосовують спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.
При цьому, право на звільнення від сплати єдиного внеску за себе мали фізичні особи - підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").
За таких обставин суд зазначає, що наявність у позивача статусу пенсіонера за віком сама по собі не виключає можливості нарахування та сплати єдиного внеску, а лише звільняє його від обов`язку здійснювати таку сплату.
Отже, норми Закону № 2464-VI не містять заборони для таких осіб нараховувати та сплачувати єдиний внесок, а передбачають добровільний характер їх участі у відповідних правовідносинах.
З огляду на це, подання позивачем звітності, у якій самостійно визначено суму єдиного внеску, саме по собі не може розцінюватися як помилкове виключно з підстав наявності у нього статусу пенсіонера за віком, оскільки не виключається, що такі дії були вчинені ним з метою добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (зокрема, для врахування відповідних періодів страхового стажу чи впливу на розмір пенсійного забезпечення).
Відтак, самостійно визначене позивачем зобов`язання зі сплати єдиного внеску підлягало виконанню на загальних підставах.
Водночас суд звертає увагу, що відповідно до загальних засад податкового законодавства та правового регулювання сплати єдиного внеску, платник несе відповідальність за достовірність, повноту та своєчасність подання звітності, а також за правильність визначення показників, відображених у ній.
Подання платником звітності, у якій самостійно визначено суму єдиного внеску, свідчить про формування ним відповідного грошового зобов`язання, наслідки якого покладаються саме на такого платника. При цьому ризик помилкового визначення показників у поданій звітності не може бути перекладений на контролюючий орган.
Крім того, законодавством прямо встановлено обов`язок платника своєчасно та в повному обсязі сплачувати суми єдиного внеску, нараховані (у тому числі самостійно визначені) за відповідні звітні періоди.
Отже, у разі невиконання або несвоєчасного виконання такого обов`язку до платника можуть бути застосовані передбачені законом заходи відповідальності у вигляді штрафних санкцій та нарахування пені.
З огляду на викладене, сам факт помилкового, на думку позивача визначення зобов`язання не звільняє його від обов`язку своєчасної сплати самостійно задекларованих сум та не виключає можливості притягнення до відповідальності у разі порушення строків їх сплати.
У цій справі судом встановлено факт порушення позивачем граничних строків сплати самостійно задекларованих сум єдиного внеску, що підтверджується матеріалами справи.
При цьому позивач не заперечує обставин несвоєчасної сплати такого внеску та не наводить доводів, які б спростовували встановлений факт порушення строків виконання відповідного обов`язку.
Окремо суд звертає увагу, що позивач не вчиняв жодних дій, спрямованих на виправлення поданої звітності або усунення наслідків самостійно визначеного зобов`язання, зокрема не подавав уточнюючих документів чи інших звернень до контролюючого органу з цього приводу.
Натомість позивач фактично визнав визначене ним зобов`язання, сплативши відповідні суми єдиного внеску, що свідчить про добровільний характер виконання такого обов`язку.
Водночас суд звертає увагу, що предметом розгляду у цій справі не є правомірність визначення та обліку сум єдиного внеску за позивачем.
Також, позивач не оскаржує дії контролюючого органу щодо формування відповідних нарахувань чи їх відображення в облікових даних, а відтак такі обставини не входять до предмета доказування у цій справі.
Отже, суд у межах заявлених позовних вимог перевіряє виключно наявність правових підстав для нарахування штрафних санкцій та пені у зв`язку з несвоєчасною сплатою самостійно задекларованих сум єдиного внеску.
За таких обставин посилання позивача на помилковість поданої звітності не можуть бути прийняті судом як підстава для звільнення від відповідальності за несвоєчасну сплату самостійно задекларованих сум.
За таких обставин суд дійшов висновку, що у контролюючого органу були наявні передбачені законом підстави для застосування до позивача заходів відповідальності у вигляді штрафних санкцій та нарахування пені у зв`язку з несвоєчасною сплатою єдиного внеску.
Суд також відхиляє доводи позивача щодо його нібито повторного притягнення до відповідальності.
Як убачається з матеріалів справи, контролюючим органом прийнято лише одне рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені - те, що є предметом оскарження у цій справі. Жодних інших рішень з аналогічним предметом та підставами матеріали справи не містять.
Водночас позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту повторного притягнення його до відповідальності, зокрема не довів існування інших рішень контролюючого органу, якими б було застосовано до нього штрафні санкції чи нараховано пеню за ті самі порушення.
Сам по собі факт сплати позивачем певних сум штрафу та пені у 2019 році після усного спілкування з посадовими особами контролюючого органу не свідчить про ухвалення такими особами відповідного рішення у розумінні закону. Така сплата могла бути здійснена позивачем добровільно, з огляду на отриману інформацію про можливі наслідки порушення строків сплати, що не є тотожним прийняттю індивідуального акта про притягнення до відповідальності.
Отже, доводи позивача про порушення принципу недопустимості подвійної відповідальності є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийняте контролюючим органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, із дотриманням вимог чинного законодавства.
Доводи позивача не спростовують правомірності спірного рішення та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

VI. Судові витрати.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.