П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2753/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов О.В. 
Суддя-доповідач - Біла Л.М. 
30 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Білої Л.М. 
суддів: Моніча Б.С.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Суд визнав протиправним і скасував пункти 2, 3, 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №45 від 22.05.2024 «Про результати службового розслідування, призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.04.2024 №154» у частині, що стосується ОСОБА_1 .
В задоволенні іншої частини вимог суд відмовив.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.
Позивач проходить військову службу у Військовій частини НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №95 від 15.03.2022 року позивач з 15.03.2022 року призначений на посаду командира автомобільної роти Військової частини НОМЕР_1 . Згідно цього ж наказу визначено виплачувати позивачу щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 155% місячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
В подальшому, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) №144 від 25.03.2024 року «Про призначення службового розслідування за підсумками аудиторського звіту №526/5 від 22.03.2024 року» призначено внутрішньо-перевірочну комісію Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення службового розслідування на підставі аудиторського звіту аудиторської групи 5 територіального управління внутрішнього аудиту №526/5 від 22.03.2024 року (пункт 1 наказу); визначено внутрішньо-перевірочній комісії військової частини НОМЕР_1 провести службове розслідування на підставі аудиторського звіту аудиторської групи 5 територіального управління внутрішнього аудиту №526/5 від 22.03.2024 року з метою встановлення винних осіб у допущенні виявлених недоліків та порушень або невжиття заходів щодо їх усунення, причин і умов, що сприяли вчиненню порушень, щодо безпідставної експлуатації автомобільної техніки та неправомірного списання автомобільного бензину в кількості 3091 кг (4120 л) на суму 135090,77 грн, дизельного пального в кількості 10389 кг (12222 л) на суму 481385,71 грн, понад нормованого списання автомобільного бензину в наслідок не застосування понижуючого коефіцієнту 15% при роботі автомобілів в кількості 94,61 кг (126,14 л) на суму 3634,96 грн., дизельного пального в кількості 1269,59 кг (1493,63 л) на суму 63945,28 грн.
За результатами проведеного службового розслідування складено Акт службового розслідування вх.№7395 від 22.05.2024 року, на підставі якого командиром військової частини видано наказ (з основної діяльності) №45 від 22.05.2024 року «Про результати службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.04.2024 №154».
Пунктом 2 наказу №45 від 22.05.2024 року вирішено, серед іншого:
- за неправомірне списання пального на суму 616449,48 грн., а саме автомобільного бензину в кількості 3091 кг (4120 л.) на суму 135090,71 грн., дизельного пального в кількості 10389 кг (12222 л.) на суму 481358,71 грн. командира автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 притягнути до передбаченої законом відповідальності та відшкодувати завдані збитки державі в розмірі 219020,46 грн.;
- за понаднормове списання пального на суму 67 580,24 грн, а саме автомобільного бензину в кількості 94,61 кг (126,14 л) на суму 3634,96 грн та дизельного пального в кількості 1269,59 кг (1493,63 л) на суму 63945,28 грн, внаслідок не застосування понижуючого коефіцієнту 15% при роботі автомобілів через помилкове проведення, командира автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 притягнути до передбаченої законом відповідальності та відшкодувати завдані збитки державі в розмірі - 38531,26 грн.
Пунктом 3 даного наказу №45 від 22.05.2024 року начальника фінансово-економічної служби - головного бухгалтера, помічника командира з правової роботи - начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 зобов`язано забезпечити здійснення відповідних стягнень з військовослужбовців згідно пункту 2 цього наказу відповідно до вимог Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб завданих державі».
Пунктом 4 даного наказу №45 від 22.05.2024 року визначено відповідно до вимог Розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МО України від 07.06.2018 №260 не виплачувати премію за травень 2024 року, зокрема, командиру автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_1 .
З наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2024 року №45 командир автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 ознайомлений 06.06.2024 року, про що свідчать відомості наявного у матеріалах справи аркушу-ознайомлення.
Відтак, не погоджуючись з прийнятим наказом, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з часткової обґрунтованості позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення позову.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).
Відповідно до ст. 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Положеннями ст. 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно із ст. 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року №160-IX (далі - Закон №160-ІХ), визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №160-ІХ, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Згідно ч. 1 ст. 3 Закону №160-ІХ, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 3 Закону №160-ІХ, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди.
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
Статтею 4 Закону №160-ІХ передбачено, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону №160-ІХ, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки чи бездіяльності, а також наявності взаємозв`язку між заподіяною шкодою.
Тобто, для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 13 травня 2022 року у справі №320/1646/19.
Як встановлено зі змісту Акту службового розслідування та прийнятого на його основі оскаржуваного наказу №45 від 22.05.2024 року, завдана шкода у вигляді неправомірного списання пального на суму 616449,48 грн. та понаднормового списання пального на суму 67580,24 грн була наслідком дій декількох осіб, у тому числі і позивача - майора ОСОБА_1 . 
Однак, суд першої інстанції вірно зауважив, що ні в акті службового розслідування, ні в оскаржуваному наказі не виокремлено того, які саме дії позивача призвели до заподіяння ним шкоди державі саме в розмірі 219020,46 грн. за неправомірне списання пального та в розмірі 38531,26 грн за понаднормове списання пального.
Не відзначено вказаного і в доводах апеляційної скарги.
Відтак, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність відповідачем вини позивача у вигляді неправомірного та понаднормового списання пального. 
Отже, в ході службового розслідування належним чином не аргументовано та не доведено наявність прямого зв`язку між спричиненням шкоди і неправомірними діями (бездіяльністю) позивача. Констатація порушення без конкретизації його фактичної складової виключає можливість встановити вину військовослужбовця та з`ясувати причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
Більше того, згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відтак, неподання відповідачем відзиву на позов свідчить про небажання останнього довести правомірність дій щодо притягнення позивача до матеріальної відповідальності.
В ході розгляду даної справи судом встановлено, що прийнятий відповідачем оскаржуваний наказ (у тій частині його положень, що стосуються ОСОБА_1 ), не відповідає критеріям законності, що визначені у частині 2 статті 2 КАС України, а відтак позовні вимоги про визнання протиправними та скасування таких положень наказу вірно та обгрунтовано визнані судом першої інстанції такими, що підлягають скасуванню.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 		Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Моніч Б.С.    Гонтарук В. М.