Справа № 420/28788/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Потоцької Н.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання повторно розглянути заяву,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому позивач просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у проведенні перерахунку пенсії №474 від 23.05.2025 року;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про проведення перерахунку пенсії, зарахувавши до страхового стажу періоди трудової діяльності в колгоспі згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 29.09.1988 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за рішенням Відповідача до страхового стажу Позивача не зараховано період трудової діяльності з 05.07.1988 року по 01.12.1998 року, що загалом становить 11 років 4 місяці 27 дні, через формальні порушення заповнення трудової книжки колгоспника.
Обов`язок ведення та зберігання трудових книжок покладений на голову колгоспу або на уповноважену ним особу, тому її неналежне на думку Відповідача заповнення не може позбавити Позивача права на включення цих періодів роботи до страхового стажу і на проведення перерахунку пенсії з врахуванням цього стажу. Таким чином, неналежний порядок заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації колгоспу, не може бути підставою для позбавлення Позивача конституційного права на гідне пенсійне забезпечення.
Вказане рішення Позивач вважає незаконним та таким, що порушує його право на належний соціальний захист, відповідно, зазначене рішення підлягає скасуванню.
Процесуальні дії
Ухвалою суду від 02.09.2025 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Документ в електронному вигляді «Адміністративний позов» від 21.08.25 по справі №420/28788/25 надіслано одержувачу – Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в його електронний кабінет.
Документ доставлено до електронного кабінету: 21.08.25 21:02
Дата отримання судом повідомлення про доставлення до електронного кабінету: 21.08.25 21:12
Документ в електронному вигляді «Ухвала про відкриття спрощеного позовного провадження» від 02.09.25 по справі №420/28788/25 надіслано одержувачу – Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в його електронний кабінет.
Документ доставлено до електронного кабінету: 20.09.25 02:38
Дата отримання судом повідомлення про доставлення до електронного кабінету: 20.09.25 08:01
Таким чином, відповідач належним чином та своєчасно повідомлявся про встановлений ухвалою суду від 02.09.2025 строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відзив на адміністративний позов у встановлений судом строк, а також станом на час розгляду справи до суду не надходив.
Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Станом на час розгляду справи від відповідача не надходило жодних повідомлень щодо неможливості надання відзиву.
Інші заяви, клопотання та додаткові докази станом на момент розгляду справи по суті до суду не надходили.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Київській області та отримує пенсію за віком, призначену згідно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 31.03.2025.
16.05.2025 року Позивач звернувся до територіального управління Пенсійного фонду України з заявою №7094 про проведення перерахунку пенсії «Допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами», а саме зарахувати до загального стажу роботи періоди роботи в колгоспі з 05.07.1988 року по 01.12.1998 року, яка за принципом екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Запорізькій області.
До заяви Позивач долучив трудову книжку колгоспника НОМЕР_1 від 29.09.1988 року.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №474 від 23.05.2025 року Позивачу було відмовлено в проведенні перерахунку пенсії.
В обґрунтування рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії Відповідач зазначив, що не підлягає зарахуванню до страхового стажу період роботи в колгоспі з 05.07.1988 по 01.12.1998, оскільки відомості про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум внесені до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 з порушеннями Постанова Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспників», а саме в графі 6 трудової книжки колгоспника неповна підстава внесення записів про роботу.
18.06.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУ ПФУ у Київській області, яка зареєстрована 18.06.2025, щодо врахування періоду трудової діяльності в колгоспі з 05.07.1988 по 01.12.1998, згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 29.09.1988 року.
Листом від 02.07.2025 №17038-18766/С-02/8-1000/25 ГУ ПФУ у Київській області повідомило, що за матеріалами електронної пенсійної справи до стажу роботи зарахований період з 28.12.1995 по 01.12.1998 як період роботи в КСП «Любимівське» згідно архівної довідки №03-29/03 від 09.03.2021 про перейменування колгоспу.
Для зарахування стажу з 05.07.1988 по 27.12.1995 потрібно надати уточнюючу довідку про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум, оскільки необхідна інформація внесена до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 з порушеннями Постанова Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспників», а саме в графі 6 трудової книжки колгоспника неповна підстава внесення записів про роботу, яка завірена печаткою КСП.
РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ
У статті 1 та частині першій статті 2 Конституції України встановлено, що Україна проголошена суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою, суверенітет якої поширюється на всю її територію.
Відповідно до частини другої статті 3 Основного Закону України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; зокрема, закони приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).
Також, відповідно до Конституції України громадяни мають право на соціальний захист у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, установлених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).
Європейська соціальна хартія (European Social Charter) (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі міжнародними зобов`язаннями України.
Формою здійснення особою права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки та реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею через уповноважені органи влади.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частина 1 статті 92 Конституції України).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV від 09.07.2003, пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).
Відповідно до матеріалів справи, позивач досяг 60 річного віку, йому з 31.03.2025 призначено пенсію за віком.
Разом з тим, як вбачається зв спірного рішення, до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 05.07.1988 по 01.12.1998, оскільки відомості про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум внесені до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 з порушеннями Постанова Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспників», а саме в графі 6 трудової книжки колгоспника неповна підстава внесення записів про роботу
Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України №637 від 12.08.1993 року затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній" (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 №637 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Також згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі №588/647/17.
З рішення №474 від 23.05.2025 судом встановлено, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи у колгоспі згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 з 05.07.1988 по 01.12.1998, оскільки не зазначено встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів, як передбачено основними положеннями про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, що затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 р. №310 «Про трудові книжки колгоспників».
Суд наголошує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.
Суд вважає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі №638/18467/15-а.
З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року у справі №654/890/17.
Водночас суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині дати заповнення містять неправдиві або недостовірні відомості.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час внесення записів до трудової книжки.
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно п. 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до встановленого взірця трудової книжки колгоспника, трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: III «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; IV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Згідно п. 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Виходячи з наведеного слідує, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Таким чином, трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 , яка надавалась відповідачу із заявою про призначення пенсії, містила необхідні відомості для врахування страхового стажу позивача.
Окрім того, суд наголошує, що обов`язок підтвердження трудового стажу, у випадку наявності в органів Пенсійного фонду сумнівів, покладено саме на суб`єкта владних повноважень.
Так, згідно ч. 3 ст. 44 Закону 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Вказані положення також відображені у ч. 1 ст. 101 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Таким чином суд зазначає, що при виникненні у відповідача сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, відповідач має право перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Однак вказаного не було здійснено органом Пенсійного фонду, що свідчить про обрання найменш сприятливого для позивача підходу.
Таким чином, суд акцентує увагу, що відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року по справі №754/14898/15-а.
Відповідно до матеріалів справи, судом встановлено, що відповідачем протиправно не було зараховано до страхового стажу період згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 з 05.07.1988 по 01.12.1998 року.
Разом з тим, суд враховує, що 18.06.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУ ПФУ у Київській області, яка зареєстрована 18.06.2025, щодо врахування періоду трудової діяльності в колгоспі з 05.07.1988 по 01.12.1998, згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 29.09.1988 року.
Листом від 02.07.2025 №17038-18766/С-02/8-1000/25 ГУ ПФУ у Київській області повідомило, що за матеріалами електронної пенсійної справи до стажу роботи зарахований період з 28.12.1995 по 01.12.1998 як період роботи в КСП «Любимівське» згідно архівної довідки №03-29/03 від 09.03.2021 про перейменування колгоспу.
Для зарахування стажу з 05.07.1988 по 27.12.1995 потрібно надати уточнюючу довідку про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум, оскільки необхідна інформація внесена до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 з порушеннями Постанова Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспників», а саме в графі 6 трудової книжки колгоспника неповна підстава внесення записів про роботу, яка завірена печаткою КСП.
За цих обставин суд дійшов висновку, що станом на час розгляду справи право позивача порушено в частині не зарахування до страхового стажу період згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 з 05.07.1988 по 27.12.1995 року, а тому відновлення права потребує саме за цей період.
Суд під час розгляду цієї справи, серед іншого, перевіряє правомірність дій відповідача щодо неврахування під час розгляду питання про перерахунок позивачу пенсії згідно вищевказаної трудової книжки, без надання оцінки періодам роботи, що в ній зазначені та без розрахунку страхового стажу як за такою трудовою книжкою, так і в цілому у спірних правовідносинах, оскільки це є компетенцією відповідача.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Враховуючи зазначене суд вказує, що доступ до соціальних прав, зокрема права на перерахунок пенсії, є важливим аспектом забезпечення гідного життя громадян. У цьому контексті можливість подання заяви у довільній формі є ключовим елементом, що спрощує процес отримання пенсійного забезпечення та сприяє реалізації такого конституційного права.
Суд також зауважує, що Конституція України містить кілька статей, які прямо або опосередковано тлумачать поняття гідності людини та її важливість для українського суспільства. Зокрема, стаття 3 Основного Закону передбачає, що Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Вказані положення, на думку Суду чітко проголошують, що гідність людини є фундаментальною цінністю, захист якої є одним з основних завдань держави. Згідно статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах Зазначене підкреслює рівність усіх людей у їхній гідності, незалежно від будь-яких інших ознак. Крім того статтею 28 Основного Закону прямо заборонено будь-які дії, які можуть принизити людську гідність і встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності.
Повертаючись до спірних правовідносин, суд зазначає, що Порядком №22-1 визначено процедуру, яке є способом дій пенсійного органу у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого питання у сфері соціального захисту.
Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення в частині.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 968,96 грн. судових витрат, сплачених згідно платіжної інструкції №0.0.4507596088.1 від 19.08.2025 року.
Керуючись ст.ст.2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання повторно розглянути заяву – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у проведенні перерахунку пенсії №474 від 23.05.2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу періоди трудової діяльності в колгоспі згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 29.09.1988 року з 05.07.1988 по 27.12.1995 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №7094 від 16.05.2025 про проведення перерахунку пенсії, з урахуванням висновків суду у даній справі.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім гривень) грн. 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (адреса: 69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ЄДРПОУ 20490012).
Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (адреса: 69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ЄДРПОУ 20490012, ел. пошта: avt@zp.pfu.gov.ua)

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА