Справа №: 398/5981/24	

провадження №: 2/398/142/26
РІШЕННЯ
Іменем України 

"16" лютого 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді Дубровської Н.М.
за участю секретаря судового засідання – Тараненко А.Р.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Олександрії, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

11 листопада 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, курсової різниці в розмірі 573 200 грн. та витрати судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно письмової розписки від 05 квітня 2012 року у м. Олександрія Кіровоградської області , відповідач ОСОБА_3 позичив у нього грошову суму у розмірі 20 000 доларів США. Суму позики зобов`язався повернути до 30 серпня 2013 року. Разом з тим, в обумовлений строк свої зобов`язання не виконав, суму боргу не повернув. Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 року у справі № 398/5545/14-ц з урахуванням рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 07 травня 2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто 252000 грн. основного боргу , що за офіційним курсом НБУ станом на 11 серпня 2014 року становить 20 000 дол. США, 44748 грн. 90 коп. відсотків від суми 7166 грн. 50 коп., що становить 3551, 50 дол. США та 3% річних від простроченої суми в сумі 7166 грн. 50 коп., що становить 568, 77 дол. США , а всього 303915 грн. 40 коп. боргу. Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 т січня 2016 року рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 року в частині, яка не змінена апеляційним судом та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 07 травня 2015 року залишено без змін. Таким чином, обставини щодо укладання між сторонами договору позики, отримання відповідачем грошових коштів в борг в розмірі 20000 дол. США та невиконання останнім зобов`язання щодо повернення позики в обумовлений строк встановлені рішенням у справі № 398/5545/14-ц. Згідно листа Олександрійського ВДВС Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу № 2/388/2031/14, виданого Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 червня 2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 306 954, 55 грн. завершено. Вказане підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 28 жовтня 2024 року. Вищевказане рішення суду у справі № 398/5545/14-ц боржником виконане , станом на день подачі позову до суду відповідачем повернуто суму боргу у розмірі 252000 грн. основного боргу, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 серпня 2024 року становило 20000 дол. США. Станом на день повернення боргу сума еквівалентна 20000 дол. США за офіційним курсом НБУ на 25 жовтня 2024 року (1 долар США – 41, 26 грн.) становить 825 200 грн. Станом на день виконання рішення і сплати гривневого еквівалента отриманих відповідачем доларів США курс цієї валюти зріс, тому позивач вражає, що його права та інтереси порушені і він має право на отримання еквівалентної переданої доларам США суми і для відновлення порушеного права є підстави для стягнення збитків на підставі п.2 ч. 1 ст. 22 ЦК України. 
Сума заборгованості, присуджена рішенням суду в справі № 398/5545/14-ц. становить 252000 грн. основного боргу, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 серпня 2014 року ( 1 дол. США – 12, 60 грн.) еквівалентно 20000 дол. США. 
Сума заборгованості еквівалентна 20000 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на 25 жовтня 2024 року (1 дол. США – 41,26 грн.) становить 825 200. 
Сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на день подачі позову становить різницю ( 825 200 – т252 000) і складає 573 200 грн. 00. 
Таким чином, загальна сума боргу (ст. ст. 22, 1166 ЦК України), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 573 200 грн. 
Ухвалою судді від 05 лютого 2025 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. 
17 квітня 2025 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області закрито підготовче судове засідання та цивільна справа призначена до судового розгляду. 
Відповідачем ОСОБА_3 надано відзив на позовну заяву від 25 лютого 2025 року, відповідно, якому позовні вимоги не визнає з огляду на те, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області з нього на корить ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти а розмірі 303 925 грн.. Рішення суду набрало законної сили та підлягало виконанню. Велика Палата Верховного Суду у справі № 296/10217/15-ц виключила правову проблему щодо грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці у гривнях. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що висновки суду апеляційної інстанції щодо необхідності стягнення на користь позивача інфляційних нарахувань з урахуванням їх правової природи є помилковим, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені шляхом застосування судом апеляційної інстанції еквівалента іноземної валюти та перерахунку суми з урахуванням зміни курсу гривні до зазначеного в еквіваленті долара США. Так в провадженні Олександрійського ВДВС перебувало виконавче провадження про стягнення з відповідача 306 954, 55 грн. на користь ОСОБА_1 відповідно до виконавчого листа виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області від 03 червня 2015 року. 29 жовтня 2024 року в зв`язку з повним погашенням боргу виконавче провадження закрито. За час здійснення виконавчого провадження ОСОБА_1 на підставі рішення судів стягнуто з ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 3% річних від простроченої суми за весь період існування заборгованості. Загальний розмір сум склав майже 150 000 грн. Вказана заборгованість відшкодована у повному обсязі. Наразі відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. 
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 у повному обсязі підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. 
Представник відповідача - адвокат Мунтян В.І заперечував у задоволенні позовних вимог та просив відмовити у повному обсязі. 
Суд, вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Судом встановлено, що заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, з ОСОБА_3 стягнуто борг у розмірі 24 120 доларів США 27 центів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 серпня 2014 року складає 303 915 грн. 40 коп. 
Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 07 травня 2015 року, заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 року: в частині стягнення боргу змінено та з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто 303 915, 40 грн. боргу за договором позики, в частині стягнення судових витрат скасоване. В решті рішення залишено без змін. 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року, касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відхилені. Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 року в частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 07 травня 2015 року залишено без змін. 
Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно ч. 4, ч. 5 ст. 82 ЦПК України,  обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
За змістом ч. 2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом..
У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
При зверненні до суду з позовом про стягнення 3% річних слід розмежовувати випадки, коли (1) є судове рішення про стягнення з боржника основної заборгованості або (2) судове рішення про відмову у стягненні основної заборгованості у зв`язку з пропуском позовної давності чи відсутність такого рішення за фактичного пропуску позовної давності.
Таким чином, у статті 625ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Тобто нарахування трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором.
За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі N 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц, провадження N 14-16цс18.
Здійснивши аналіз сфер застосування приписів статей 625 та 1050 Кодексу та статті 1048 Кодексу, Конституційний Суд України зазначив, що приписи статей 625 та 1050 Кодексу унормовують питання відповідальності за порушення грошового зобов`язання позичальником, тоді як приписи статті 1048 Кодексу визначають загальні умови нарахування, сплати процентів за користування грошовими коштами як істотні умови договору позики, кредитного договору.
Конституційний Суд України зауважив, що приписи частини другої статті 625, першого речення частини першої статті 1050 Кодексу та частини першої статті 1048 Кодексу регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (частина перша статті 622 Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що застосування припису першого речення частини першої статті 1050 Кодексу як такого, що його скеровано на надання кредитодавцеві права на отримання трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат як заходів цивільної відповідальності за неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань, не може впливати на право кредитодавця на отримання процентів як плати за користування кредитом, тобто на право вимагати від боржника виконання зобов`язань за кредитним договором у натурі.
Отже, нараховані позивачем 3% річних є відповідальністю за прострочення/невиконання грошового зобов`язання, передбаченою ч. 2 ст. 625 ЦК України
Судом встановлено, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 червеня 2019 року у справі № 398/523/19, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми за період з 30.09.2016р. по 31.01.2019р. в розмірі 17415 (сімнадцять тисяч чотириста п`ятнадцять) гривень 51 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вказаним рішенням суду, встановлено, що згідно письмової розписки від 05 квітня 2012 року ОСОБА_3 , отримав в борг 20000 (двадцять тисяч) доларів США (що еквівалентно 160000грн.) від ОСОБА_1 , з кінцевим строком повернення боргу 30 серпня 2013 року.
Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 року у справі № 398/5545/14-ц з урахуванням рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 07.05.2015 з відповідача на користь позивача стягнуто 252 000 грн. основного боргу, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.08. 2014 становить 20 000 дол. США, 44748 грн. 90 коп. процентів від суми позики, що становить 3551,50 дол. США та 3 % річних від простроченої суми в сумі 7166 грн. 50 коп, що становить 568,77 дол. США, а всього 303915 грн. 40 коп. боргу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 січня 2016 року рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2014 року в частині, яка не змінена апеляційним судом та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 07.05.2015р. залишені без змін.
Таким чином, обставини щодо укладення між сторонами договору позики, отримання відповідачем грошей в борг в розмірі 20000 дол. США та невиконання останнім зобов`язання щодо повернення позики в обумовлений сторонами строк встановлені рішеннями у справі № 398/5545/14-ц, які є преюдиціальними при розгляді даної справи.
03 червня 2015 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області було видано виконавчий лист №2/398/2031/14, який було пред`явлено до виконання до відділу Олександрійського МРУЮ.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2016р. у справі №398/973/16-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за період з 08 травня 2015р. по 29 вересень 2016р в розмірі 89547,91грн., з яких 78979,36грн. процентів за користування грошовими коштами та 10568,55грн. 3% річних. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2016р. рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 2016р. залишено без змін.
Отже, обставини, встановлені рішеннями Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, які набрали законної сили не підлягають доказуванню.
Крім того, матеріали справи містять постанову про закінчення виконавчого провадження державного виконавця Олександрійського ВДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Миронюка Ю.І. ВП 47898643 від 28 жовтня 2024 року, яке було відкрито на підставі виконавчий лист №2/398/2031/14 виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області 03 червня 2015 року. 
Відповідно до інформаційної довідки від Олександрійського ВДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) , на виконані у відділі перебували виконавчі провадження № 67776862, № 47898643, № 53661485, № 74717368. Виконавче провадження № 67776862 відкрите 01 грудня 2021 року про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми за період з 30 вересня 2016р. по 31 січня 2019р. в розмірі 17415, 51 грн. та судовий збір 174, 16 грн. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .. Борг погашено, кошти в сумі 17589, 67 грн. надійшли на депозитний рахунок стягувача. Виконавче провадження № 47898643 відкрите 24 червня 2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 303915, 40 грн. боргу за договором позики та 3039, 15 грн. судового збору. Борг погашено, кошти в сумі 306 954, 15 грн. надійшли на депозитний рахунок стягувача. Виконавче провадження № 53661485 відкрите 30 березня 2017 року про стягнення грошових коштів в сумі 89547, 91 грн. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 погашено, кошти в сумі 89547, 91грн. надійшли на депозитний рахунок стягувача. Виконавче провадження № 74717368 відкрите 12 квітня 2024 року про стягнення три відсотка річних від простроченої суми за період з 01 грудня 2019 р. по 11 жовтня 2021 р. у розмірі 19992, 84 грн. та судовий збір в сумі 992, 40 грн. Борг погашено, кошти в сумі 306 954, 15 грн. надійшли на депозитний рахунок стягувача.
Таким чином, рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 07.05.2015 року залишено без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнення боргу, яким з відповідача стягнуто на користь позивача 303 915,40 грн. боргу за договором позики. Вказане рішення не містить формулювання про стягнення боргу в іноземній валюті або про перерахунок доларових зобов`язань у гривневий еквівалент на день фактичного виконання.
Оскільки рішенням суду визначено конкретну суму до стягнення в гривні, відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України валютне зобов`язання припинилося в момент набрання рішенням законної сили та перетворилось на окреме зобов`язання щодо виконання рішення суду.
28.04.2024 року рішення суду повністю виконано: сума 303 915,40 грн. та належні 3% річних сплачені в повному обсязі. Крім того виконанні і інші судові рішення щодо стягнення інфляційних витрат 3 % річних. Вимоги про стягнення курсової різниці є безпідставними Позивач у позовній заяві вимагає стягнути з відповідача «курсову різницю», що нібито виникла після винесення рішення суду під час його виконання. Разом з тим, така вимога суперечить усталеній судовій практиці Верховного Суду та встановленим правовим принципам. Судове рішення, що визначило конкретну суму, є остаточним. 
Верховний Суд у постанові № 754/2449/22 від 18.10.2023року зазначив, що звертаючись з вимогами про стягнення курсової різниці після ухвалення остаточного рішення у справі про стягнення боргу за договором позики, позивач фактично просить змінити попереднє рішення суду, яким вже вирішено спір між сторонами. На стадії виконання рішення суду позивач має право лише на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, а не на зміну попереднього рішення в частині збільшення стягнутої судом суми боргу внаслідок зміни курсу валют під час виконання попереднього рішення, адже такий підхід є порушенням принципу юридичної визначеності. 
Таким чином, якщо судом визначено конкретну суму до стягнення в національній валюті України без застережень про перерахунок за курсом іноземної валюти на день фактичного виконання, то вимоги про збільшення цієї суми у зв`язку з коливанням курсу валют є не обґрунтованими.
Керуючись ст.ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів – відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його складення до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М.Дубровська