КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2026 року м. Київ справа №320/14918/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.02.2024 № 1429124024, яким до позивача застосовано пеню у розмірі 3010406,55 грн за порушення граничних строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що протягом карантину, який тривав на час спірних правовідносин, було встановлено мораторій, згідно з яким платникам податків не нараховувалася пеня, а нарахована, але не сплачена пеня підлягала списанню.
Крім того, покликався на те, що податковий орган не врахував наявність форс-мажорних обставин при введенні воєнного стану, про що свідчить лист Торгово-промислової палати України, а також відповідний сертифікат, що є достатніми доказами на підтвердження надзвичайних обставин.
Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що доводи позивача про наявність форс-мажорних обставин не були підтверджені належними та допустимими доказами під час перевірки. 
Відповідач наголошує, що приписи Податкового кодексу України (далі – ПК України) зобов`язують надати усі необхідні документи саме під час проведення перевірки, однак відповідні документи на підтвердження існування форс-мажорних обставин позивач не подавав. У зв`язку з чим відсутні підстави для врахування на стадії судового розгляду доказів, які не подавалися під час проведення перевірки.
Крім того, відповідач вважає безпідставними посилання позивача на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022, оскільки він, на переконання податкового органу, не є належним доказом настання форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах.
Відповідач також не погодився з доводами позивача щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень абзацу одинадцятого пункту 52-1 підрозділу ХХ ПК України.
Відповідач зазначив, що норми ПК України норми не поширюються на застосування пені, передбаченої частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», за порушення строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, у тому числі у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.05.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
З урахуванням викладеного, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, справа розглядається в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів, суд встановив такі обставини.
Головне управління ДПС у м. Києві провело документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо дотримання вимог валютного законодавства при виконанні зовнішньоекономічного контракту від 01.04.2019 № 01042019, укладеного з компанією Flagman s.r.o. (Словаччина), за період з 16.03.2021 по 18.10.2023.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 20.10.2023 № 67086/Ж5/26-15-24-02-04/ НОМЕР_1 , в якому встановлено таке.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (постачальник) уклав з компанією Flagman s.r.o. (покупець) контракт від 01.04.2019 № 01042019, згідно з яким постачальник зобов`язувався передати у власність покупця продукцію, асортимент, кількість та ціна якої визначається в інвойсах, а покупець зобов`язується оплатити товар.
На виконання вимог зазначеного контракту позивач виконав експортні операції:
- на суму 50536,51 євро, що підтверджується вантажно-митною декларацією від 16.03.2021 № UA100050/2021/281303;
- на суму 47484,33 євро, що підтверджується вантажно-митною декларацією від 06.04.2021 № UA100050/2021/281303;
- на суму 42323,41 євро, що підтверджується вантажно-митною декларацією від 25.06.2021 № UA100050/2021/281771.
Граничними строками розрахунків за вказаними експортними операціями контролюючий орган відповідно до вимог Національного банку України визначив 16.03.2022, 06.04.2022 та 25.06.2022 відповідно.
Проте на дату завершення перевірки позивач не надав доказів про перерахування на його користь валютних коштів від нерезидента за вказаними експортними операціями, у зв`язку з чим контролюючий орган дійшов висновку про порушення граничного строку розрахунків на 581 день (перший день після завершення граничного строку 17.03.2022 -день завершення перевірки 18.10.2023), 560 днів (07.04.2022-18.10.2023) та 480 днів (26.06.2022-18.10.2023) відповідно.
У зв`язку з цим встановлено порушення частини третьої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» (далі – Закон про валюту), що полягає у ненадходженні валютної виручки за експортними операціями в установлені граничний строк розрахунків.
.На підставі висновків акта перевірки Головне управління ДПС у м. Києві прийняло податкове повідомлення-рішення від 06.12.2023 № 7723824024, яким нараховано пеню за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 4482513,54 грн.
Рішенням Державної податкової служби України від 22.02.2024 № 4763/6/99-00-06-01-02-06 скаргу позивача на зазначене податкове повідомлення-рішення задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення у частині суми пені в розмірі 1472106,99 грн.
Підставою для такого рішення слугувало те, що позивач під час здійснення процедури адміністративного оскарження надав докази, які підтверджують надходження на його рахунок валютної виручки по вказаним експортним операціям
У зв`язку з цим Державна податкова служба України встановила такі обставини.
За вантажно-митною декларацією від 16.03.2021 № UA100050/2021/281303 відбулися такі розрахунки: 22.06.2022 – 10000 євро, 21.10.2022 – 10000 євро, 10.11.2022 – 10000 євро, 01.12.2022 – 10000 євро, 23.12.2022 – 10536,51 євро.
Отже, за вказаною операцією граничний строк розрахунків, який настав 16.03.2022, пропущено на 260 днів, зокрема: 50536,51 євро – 98 днів (17.03.2022-22.06.2022), 40536,51 євро – 121 день (23.06.2022-21.10.2022), 30536,51 євро (22.10.2022-10.11.2022), 20536,51 євро (11.11.2022-01.12.2022).
За вантажно-митною декларацією від 06.04.2021 № UA100050/2021/281303 розрахунок відбувся 23.12.2022 на повну суму операції – 47484,33 євро, а отже граничний строк розрахунків, який настав 09.04.2022, пропущено на 258 днів (10.04.2022-23.12.2022).
За вантажно-митною декларацією від 25.06.2021 № UA100050/2021/281771 відбулися такі розрахунки: 29.12.2022 – 22323,41 євро, 12.01.2023 – 20000 євро.
Отже, за вказаною операцією граничний строк розрахунків, який настав 25.06.2022, пропущено на 200 днів, зокрема: 42323,41 євро – 186 днів (27.06.2022-29.12.2022), 20000 євро – 14 днів )30.12.2022-12.01.2023).
З урахуванням цього, за висновком Державної податкової служби України нарахований розмір пені підлягає зменшенню на 1472106,99 грн.
На виконання вимог вказаного рішення Державної податкової служби України від 22.02.2024 № 4763/6/99-00-06-01-02-06 Головне управління ДПС у м. Києві ухвалило податкове повідомлення-рішення 28.02.2024 № 1429124024, яким до позивача застосовано пеню у розмірі 3010406,55 грн.
Уважаючи указане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернуся до суду з цим позовом.

V. Оцінка суду.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам сторін, суд зазначає таке.
Відповідно до підпункту 19-1.1.4 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті.
Закон про валюту визначає правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства.
Частиною першою статті 3 Закону про валюту встановлено, що відносини, що виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону про валюту органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства.
Частинами п`ятою, шостою цієї статті Закону про валюту передбачено, що Національний банк України у визначеному ним порядку здійснює валютний нагляд за уповноваженими установами.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства.
Згідно з частиною дев`ятою статті 11 Закону про валюту органи валютного нагляду мають право проводити перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства визначеними частинами п`ятою і шостою цієї статті суб`єктами здійснення таких операцій. Під час проведення перевірок з питань дотримання вимог валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок, надання доступу до систем автоматизації валютних операцій, підтвердних документів та іншої інформації про валютні операції, а також пояснень щодо проведених валютних операцій, а агенти валютного нагляду та інші особи, які є об`єктом таких перевірок, зобов`язані безоплатно надавати відповідний доступ, пояснення, документи та іншу інформацію.
За змістом частини десятої статті 11 Закону про валюту у разі виявлення порушень валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок і допустили такі порушення, дотримання вимог валютного законодавства та застосовувати заходи впливу, передбачені законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 12 Закону про валюту Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, погіршення стану платіжного балансу України, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та (або) фінансової системи держави, має право запровадити встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Відповідно до частин першої, другої, третьої, п`ятої, восьмої статті 13 Закону про валюту Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.
У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті.
Правління Національного банку України постановою № 5 від 02 січня 2019 року затвердило Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (далі - Положення № 5).
Це Положення, відповідно до пункту 1 розділу І, визначає заходи захисту, запроваджені Національним банком України, порядок їх застосування (порядок здійснення валютних операцій в умовах запроваджених цим Положенням заходів захисту), а також порядок здійснення окремих операцій в іноземній валюті.
Згідно з пунктом 21 розділу ІІ Положення № 5 граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Вирішуючи спір у контексті існування правових підстав для застосування до спірних правовідносин абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу ХХ ПК України, суд зазначає, що відповідно до змісту цієї норми права протягом дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.07.2024 (справа № 240/25642/22) сформулював висновок, відповідно до якого, з 01.01.2021 пеня, нарахування якої встановлено частиною п`ятою статті 13 Закону про валюту, за порушення строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, у період дії карантину застосовується на загальних підставах і на таку не поширюються положення абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу XX ПК України.
Окрім того, судова палата у зазначеній справі дійшла висновку відносно застосування приписів підпункту 129.9.7 пункту 129.9 статті 129 ПК України (яким встановлено, що пеня не нараховується, а нарахована пеня підлягає анулюванню у випадках, передбачених цим Кодексом) на правовідносини з нарахування пені за порушення граничних строків розрахунків в іноземній валюті, зазначивши, що пеня, як міра відповідальності, яка нараховується за порушення граничних строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, врегульована спеціальним Законом, відповідно на таку (пеню) не розповсюджуються положення підпункту 129.9.7 пункту 129.9 статті 129 ПК України, за аналогією з положеннями абзацу 11 пункту 52-1 та підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України.
Верховний Суд відступив від висновку, викладеного в низці інших постанов, де було зазначено про неможливість нарахування пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті під час дії карантину, посилаючись на те, що частина третя статті 3 Закону про валюту визначає, що у разі якщо положення інших законів суперечать положенням цього Закону, застосовуються положення цього Закону. 
Тому, оскільки у Законі про валюту не міститься жодних умов щодо звільнення від відповідальності під час дії карантину, положення абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу ХХ ПК України не можуть бути кваліфіковані як належна правова підстава для визнання протиправним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Ключове питання у межах спірних правовідносин стосується правозастосування норм законодавства, що передбачають підстави для призупинення граничних строків розрахунків, а саме виникнення форс-мажорних обставин.
ФОП ОСОБА_1 в обґрунтуванні причин порушення строків оплати у скарзі посилається на лист нерезидента Flagman s.r.o. від 03.06.2022 б/н, яким повідомлено про настання форс-мажорних обставин з 24.02.2022 у зв`язку з введенням воєнного стану внаслідок військової агресії російської федерації проти України. Крім того, владою Словацької Республіки наголошено про можливі збої в роботі фінансових установ в Україні. Також протягом довготривалого періоду нерезидент Flagman s.r.o. не міг зв`язатися з ФОП ОСОБА_1 будь-якими засобами зв`язку.
На підтвердження зазначених обставин позивач надав до матеріалів справи відповідне листування з контрагентом, зокрема лист-претензію від 27.05.2022 № 46, лист від контрагента від 03.06.2022.
Так, частиною шостою статті 13 Закону про валюту визначено, у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.
Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).
На підтвердження виникнення дії форс-мажорних обставин, як цього й вимагає абзац другий частини шостою статті 13 Закону про валюту, позивач надав відповідну довідку уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).
Проте, позивач зробив це лише під час процедури адміністративного оскарження.
Так, згідно з рішенням Державної податкової служби України від 22.02.2024 № 4763/6/99-00-06-01-02-06, на підтвердження виникнення дії форс-мажорних обставин позивач разом зі скаргою на податкове повідомлення-рішення надав копію сертифікату Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати від 29.01.2024 № 50/03.23 (№ 3200-24-0196), яким засвідчено форс-мажорні обставини у період з 16.03.2022 по 12.01.2023 (військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою воєнного стану, ведення бойових дій, комендантської години, ракетні обстріли та повітряні тривоги у зв`язку з цим, як наслідок порушення функціонування фінансових установ). 
Копію вказаного сертифікату позивач долучив також і до матеріалів позовної заяви.
Як стверджує податковий орган, подання до суду сертифікатів, виданих після завершення перевірки та прийняття за її результатом податкового повідомлення-рішення не може мати своїм наслідком висновок про протиправність та необґрунтованість спірних індивідуальних актів, якщо такі сертифікати не були пред`явлені під час перевірки.
Зазначаючи про таке, контролюючий орган покликається на пункт 44.6 статті 44 ПК України, відповідно до якого у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 11.09.2024 у справі № 520/21174/23 сформував висновок щодо правозастосування норм пункту 44.6 статті 44 ПК України у валютних правовідносинах.
У зазначеній постанові Верховний Суд зауважив, що відповідач (як і у справі, що наразі розглядається) покликається у касаційній скарзі на те, що відповідні сертифікати не подавались до перевірки, а тому не можуть бути враховані судами при вирішенні спору.
У контексті цього, як передбачає пункт 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
У постанові від 04.07.2024 у справі № 380/8597/23 Верховний Суд указав, що у зазначених положеннях закону мова йде саме про документи, які підтверджують показники податкової звітності, а не всі документи.
Отже, позиція відповідача у цьому випадку є помилковою, оскільки сертифікати торгово-промислової палати не належать до первинних документів, які підтверджують показники податкової звітності, та безпосередньо не пов`язані із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, а тому положення пункту 44.6 статті 44 ПК України у спірних правовідносинах не застосовуються.
Ураховуючи висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 11.09.2024 у справі № 520/21174/23, колегія суддів дійшла висновку, що у розглядуваному випадку та обставина, що сертифікати про форс-мажорні обставини не були надані до перевірки, не змінюють того факту, що порушення граничних строків розрахунків за операціями відбулося внаслідок настання обставин непереборної сили, які об`єктивно існували та які в подальшому були підтверджені зазначеними сертифікатами.
Суд не може залишити поза увагою, що основний період затримки розрахунків припав на початок повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, що об`єктивно супроводжувалося істотною дестабілізацією функціонування державних інституцій, фінансової системи, платіжної інфраструктури та засобів зв`язку.
Незважаючи на те, що безпосередньо на території Словацької Республіки бойові дії не велися, обставини, пов`язані із воєнним станом в Україні, мали транскордонний вплив, що підтверджується, зокрема, повідомленням нерезидента Flagman s.r.o. про неможливість належної комунікації з позивачем та застереженнями щодо можливих збоїв у роботі фінансових установ України. При цьому, як зазначається, рекомендації щодо тимчасового припинення розрахунків видавалися також і Урядом Словаччини.
При цьому матеріалами справи підтверджується, що позивач не залишався пасивним учасником правовідносин, а вживав заходів, спрямованих на належне виконання зобов`язання, зокрема здійснював листування з контрагентом, направляв претензії, а також вдавався до звернення до правоохоронних органів з метою захисту своїх прав та інтересів.
З огляду на викладене, сукупність наданих доказів (листування сторін, претензійна робота, підтвердження уповноваженої організації про наявність форс-мажорних обставин, а також подальше виконання грошових зобов`язань після стабілізації ситуації) дає підстави для висновку про існування об`єктивного причинно-наслідкового зв`язку між запровадженням воєнного стану та несвоєчасністю проведення розрахунків за зовнішньоекономічним договором.
У цьому контексті формальний підхід до оцінки впливу форс-мажорних обставин виключно через призму їх територіального поширення не відповідав би принципу справедливості та реальним умовам функціонування в період початку повномасштабної агресії та існування загальновідомих обставин, які ускладнювали діяльність.
При цьому, визначений поданим сертифікатом період форс-мажорних обставин охоплює весь період порушення граничних строків розрахунків, за який позивача притягнено до відповідальності оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.
Отже, в цьому випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для застосування до спірних правовідносин частини шостої статті 13 Закону про валюту та звільнення позивача від відповідальності за порушення граничних строків розрахунків по зовнішньоекономічним операціям у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин.
Таким чином, суд констатує, що податкове повідомлення-рішення прийнято не на підставі, не у спосіб, які визначені законом, з перевищенням повноважень, а відтак підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позов задоволенню.

VI. Судові витрати.
Частиною першою статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у сумі 15140 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 19.03.2024 № 153.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача вказані вище витрати.
Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 28.02.2024 № 1429124024.
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ 44116011) судовий збір у розмірі 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн 00 коп.

Копію рішення надіслати учасникам справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.