Справа № 466/696/26
Провадження № 3/466/624/26
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Львів

Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Невойт П.С., розглянувши матеріали, які надійшли з Сектору протидії домашньому насильству ВП ЛРУП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, особи з інвалідністю ІІІ-ї групи - ветеран війни, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,
В С Т А Н О В И В :
Згідно протоколу ОСОБА_1 , 28.01.2026 о 13:20 год., АДРЕСА_1 вчинив фізичне та психологічне домашнє насильство стосовно своєї дружини - ОСОБА_2 , що полягало у: нецензурних висловлюваннях, погрозах фізичною розправою, скиданні в умивальник приготованої потерпілою їжі, шарпанні за одяг. Своїми діяннями, ОСОБА_1 завдав шкоди фізичному та психічному здоров`ю потерпілої, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
На розгляд матеріалів справи до суду ОСОБА_1 прибув, вину визнав в тому, що відбувся словесний конфлікт з дружиною, однак насильства не було. Пояснив, що перебував на військовій службі у ЗСУ, внаслідок якої отримав вісім контузій та як результат інвалідність. Тривалий час перебував у важкому морально-психологічному стані, агресивно реагував на побутові, сімейні дрібниці. Перед конфліктом з дружиною померли його батьки, емоціно-моральний стан був складним. Щирокеєтьсяву вчиненому. Вирішив якийсь час прожити окремо від сім`ї в монастирі.
Потерпіла, ОСОБА_2 в судове засідання не прибула. З пояснень чоловіка вони спілкуються, сімейні відносини налагоджені, не заперечувала закрити провадження у справі, в зв`язку з примиренням з особою, що притягується до адміністративної відповідальності.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, суддя дійшов наступних висновків.
Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
За змістом ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідний орган чи посадова особа зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 279 КУпАП ці обставини встановлюються в ході дослідження доказів під час розгляду справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.
Розглянувши справу на підставі досліджених доказів суддя, за змістом ст. 283 КУпАП, виносить постанову.
Згідно форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 28.01.2026, ОСОБА_1 визначено високий рівень небезпеки. При цьому суд вважає, що під час оцінки ризиків вчинення домашнього насильства не враховано моральний стан особи, яка притягується до відповідальності, його ставлення до вчиненого.
Положеннями ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Фізичне домашнє насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Психологічне домашнє насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Аналізуючи зазначене вище визначення домашнього насильства у його фізичній та психологічній формах, яке ставиться у вину ОСОБА_1 згідно ч. 1 ст.173-2 КУпАП, враховуючи факт примирення останнього з потерпілою за короткий термін, суддя дійшов висновку, що за встановлених обставин у справі, мав місце звичайний короткочасний побутовий конфлікт.
Суддя не встановив і матеріалами справи не доведено, що поведінка ОСОБА_1 включала ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру, словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, що є необхідними ознаками для кваліфікації дій як фізичного та психологічного насильства як форм домашнього насильства, в розумінні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У справах «Малофеева проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення прав захисту (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має право захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суддя доходить висновку про відсутність доведеного у діяннях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Виходячи з викладеного, з врахуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суддя вважає, що в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, провадження в даній справі слід закрити.
Керуючись ст. 7, 9, 173-2, 245, 247, 251, 279, 280, 283 КУпАП, суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП- закрити в зв`язку з відсутністю у його діяннях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту її постановлення.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.
Суддя	  	П.  С.  Невойт