УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №293/311/25 Головуючий у 1-й інст. Проценко Л. Й. 
Номер провадження №33/4805/156/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черняхівського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Черняхівського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 15 березня 2025 року о 10-01 год у с.Троковичі по вул.Центральна, 8А керував автомобілем HYUNDAI TUCSON, номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота та виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера Драгер 6820 та в медичному закладі відмовився на нагрудний портативний відео реєстратор поліцейського 858284, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що матеріали справи не містять доказів правомірності зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції, чіткої вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння та роз`яснення наслідків такої відмови. Вказав, що працівники під`їхали до нього, коли той був запаркований на узбіччі. Відеозапис є неналежним та недопустимим доказом, оскільки наданий частинами, відомості про технічні носії у справі відсутні. Скаржник також ставить під сумнів наявність у працівника поліції повноважень на проведення огляду на стан сп`яніння. Також вказав на відсутність у акті огляду номера, дати огляду та спеціального технічного засобу. Дії працівників поліції вважає провокацією. Зазначив, що від керування транспортним засобом у встановленому законом порядку відсторонений не був.
На думку скаржника, у його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вина - недоведена.
ОСОБА_1 була надана можливість апеляційним судом надати свої покази у справі, проте він цим не скористався. Будучи належним чином повідомленим про місце і час судового засідання останній у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явився, подав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності та задовольнити.
За змістом частини шостої статті 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала апеляційну скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
За таких обставин, з метою недопущення затягування і відкладення судового розгляду на строк, який перевищує строк розгляду справи встановлений законом, враховуючи практику Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004, «Пономарьов проти України» від 03.04.2008), зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення та у відповідності до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь в апеляційному провадженні справи.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України за, що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 271935 від 15 березня 2025 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, за змістом якого у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, ОСОБА_1 від проведення огляду відмовився; направленням ОСОБА_1 на огляд до КНП «ОМСЦ» ЖОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15 березня 2025 року, згідно якого водій від проходження огляду відмовився; розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП; розпискою про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу; розпискою про ознайомлення водія з вимогами ч. 1 ст. 266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом; копією постанови серії ЕНА №4274077 від 15 березня 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП; копією свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки; відеозаписом фіксації правопорушення та оформлення адміністративних матеріалів.
На долучених до матеріалів справи відеозаписах зафіксовано як працівники поліції зупинили автомобіль Hyundai Tucson, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , повідомили про безперервну відеофіксацію. Причину зупинки його транспортного засобу обґрунтували як порушення водієм ПДР, а саме: не використання під час руху за кермом пасків безпеки, за яке щодо нього буде складено постанову за ч. 5 ст. 121 КУпАП. У зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді запаху алкоголю з ротової порожнини працівники поліції пропонували водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 категорично відмовився. Працівники поліції роз`яснили водію наслідки відмови, права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Складені щодо ОСОБА_1 адміністративні матеріали надані йому для ознайомлення, які останній підписав без зауважень та заперечень. Від керування транспортним засобом водія відсторонили. 
Хоча й матеріали відеозапису не фіксують моменту самої зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , проте відеозаписом з відеореєстратора службового автомобіля зафіксовано, яка повз автомобіль працівників поліції у зустрічному напрямку їде транспортний засіб HYUNDAI TUCSON, номерний знак НОМЕР_1 , який здійснив зупинку на узбіччі поки працівники здійснювали маневр розвороту. Після зупинки водію зауважили на порушення ним правил дорожнього руху, пояснили причину зупинки, оскільки останній був не пристебнутий паском безпеки, у зв`язку з чим в подальшому щодо нього складено постанову серії ЕНА №4274077 від 15 березня 2025 року про накладення адміністративного стягнення на нього за порушення ним ПДР за ч. 5 ст. 121 КУпАП. Законність зупинки ОСОБА_1 не оскаржував, належних доказів щодо скасування вказаної постанови матеріали справи не містять. Отже, зупинка ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу відповідала вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» та була обумовлена порушенням водієм Правил дорожнього руху. В даному випадку після зупинки у водія виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а тому подальші дії ОСОБА_1 регламентуються нормами п. 2.5 ПДР та не знаходяться у причинному зв`язку з його незгодою з діями працівників поліції стосовно зупинки транспортного засобу. 
Наданий відеозапис апеляційний суд визнає відповідним п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 р. №1026, оскільки є безперервним, послідовним, за допомогою останнього можна відтворити обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 відмовився від огляду на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі. Сам факт відмови його від проходження огляду був причиною складення протоколу про адміністративне правопорушення за п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Тому його дії кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.5 ПДР.
Дані зафіксовані на відеозаписі повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Посилання скаржника на відсутність складу адміністративного правопорушення у його діях у зв`язку з тим, що ознак алкогольного сп`яніння у нього не було є необґрунтованими у зв`язку з наступним.
За змістом п. 2 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 поліцейський, як посадова особа, на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п. 3, 4 Розділу І цієї Інструкції. 
Перелік ознак, які стали підставою для вимоги про проходження огляду, крім протоколу про адміністративне правопорушення, зазначені також у акті про огляд водія та направленні до медичного закладу. Під час оформлення адміністративних матеріалів працівник поліції вказував водію на наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння (запаху алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук), які зафіксовані також у акті огляду, який ОСОБА_1 підписав, погодивши його зміст. 
Отже, доводи скаржника щодо незаконності дій працівників поліції під час складання адміністративних матеріалів суд вважає надуманими, оскільки вимога щодо проходження огляду за встановленими у водія ознаками алкогольного сп`яніння була чіткою і зрозумілою, як і відповідь водія. Разом з тим ОСОБА_1 надані вичерпні роз`яснення щодо наслідків відмови від проходження огляду. 
На думку апеляційного суду, водій мав можливість спростувати усі сумніви працівників поліції щодо перебування у стані алкогольного сп`яніння, пройшовши огляд на місці транспортного засобу або у найближчому закладі охорони здоров`я, проте послався на відсутність у нього часу.
Доводи скаржника щодо недоліків акту огляду водія не спростовують обставин, об`єктивно зафіксованих на наявному в матеріалах відеозаписі та не виключає належність та і допустимість вказаного доказу. 
Протокол про адміністративне правопорушення складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395. У додатках до протоколу міститься посилання на відеозапис з портативного відеореєстратора.
Доводи апелянта щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення неуповноваженою особою суд вважає надуманими, оскільки протокол серії ЕПР1 №271935 складений за участю водія ОСОБА_1 поліцейським сектору поліцейської діяльності (с-ще Черняхів) ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області капралом поліції Данилівським Володимиром Святославовичем.
Крім того, матеріали справи не містять відомостей щодо звернення ОСОБА_1 зі скаргами про неправомірні, на його думку, дії працівника поліції, який склав протокол, внесення відомостей у ЄРДР щодо порушення кримінального провадження за фактом фальсифікації матеріалів цієї справи або провокацію водія на вчинення правопорушення, а тому апеляційні доводи в цій частині є необґрунтованими та суб`єктивними.
Безпідставними також суд вважає доводи апеляційної скарги щодо неналежного відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Як зазначено у відповідній розписці (а.с. 7) останньому у голос роз`яснені положення ч. 1 ст. 266 КУпАП. Варто зауважити, що не відсторонення водія від керування транспортним засобом не є підставою, що звільняє його від відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП. Закон не передбачає обов`язкового вилучення транспортного засобу за умови находження водія у стані алкогольного сп`яніння. 
Вказана справа розглянута суддею суду першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно, і доводами апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовано.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.
Також, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП України, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху. 
Під час апеляційного розгляду суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин, відсутні підстави для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 . 
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Черняхівського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь