ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого – судді Русєвої А.С.,
за участю: 
секретаря судового засідання – Тищука В.В.
прокурора – Кравцової О.О.
захисника – Зозулянського Д.О.
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 
розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-14 КУпАП, -
встановив:

відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 04.03.2026 року, складеного начальником Подільського відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону
Поздняков Михайло Олександрович, ІНФОРМАЦІЯ_1 , командир відділення оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , старший солдат, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
приблизно о 12:30 25.01.2026, будучи військовою службовою особою, перебуваючи на посаді командира групи оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи включеним до групи оповіщення населення про мобілізаційні заходи на період воєнного стану, перебуваючи за місцем здійснення оповіщення громадян, а саме: АДРЕСА_2 , діючи протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, передбачених ст. 11, 16, 20, 21 Статуту внутрішньої служби у ЗС України, здійснив фактичне затримання ОСОБА_2 із застосуванням заходів фізичного впливу, всупереч вимогам абз. 7 ст. 47 Постанови КМУ від 16.05.2025 № 560 «Про затвердження порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», не будучи уповноваженою на це особою, чим вчинив перевищення влади та наданих службових повноважень, передбачених Постановою КМУ від 16.05.2025 № 560 «Про затвердження порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», що утворює собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В судовому засіданні прокурор підтримала протокол про адміністративне правопорушення, просила визнати винним  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушенні за ч. 2 ст. 172-14 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення.
У судовому засіданні,  ОСОБА_1  зазначив, що вину в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні не визнає, та надавати пояснення відмовився, користуючись правом, наданим ст.63 Конституції України.
Захисник Зозулянський Д.О. підтримав клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, зазначивши, що у справі не зібрано доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у вину.
Заслухавши прокурора та захисника, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, дослідив матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні розпочав діяти особливий період. Станом на день обставин правопорушення, що ставиться у провину особі, відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймалось, відтак в Україні продовжує діяти особливий період.
Стаття 172-14 ч. 2 КУпАП встановлює відповідальність за діяння, передбачені частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду. Частина 1 статті 172-14 ч. 1 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав чи повноважень.
При цьому норма ст. 172-14 КУпАП є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.
Так, безпосереднім об`єктом цього правопорушення є встановлений порядок службової діяльності у сфері реалізації військовими службовими особами своїх прав і виконання обов`язків.
Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає в активних діях військової службової особи всупереч інтересам військової служби, з перевищенням наданої їй влади та службових повноважень.
Суб`єктивна сторона перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень характеризується виною у формі умислу до діяння та умислом або необережністю до наслідків. Інтелектуальний елемент умислу в цьому випадку полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру своїх дій і передбачення можливості або неминучості настання суспільно небезпечних наслідків. Це означає, що особа, коли вчиняє вказане адміністративне правопорушення, усвідомлює вихід за межі наданих їй повноважень, тобто розуміє, що вчиняє дії, які не входять до її компетенції.
Суб`єктом цього правопорушення є лише військові службові особи, під якими згідно з приміткою до ст. 172-13 КУпАП розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.
Перевищення службових повноважень – це дії службової особи, яка не має владних функцій і виходить під час виконання своїх адміністративно-господарських функцій за межі своїх повноважень, або дії службової особи, яка має владні повноваження, але в конкретному випадку перевищує не їх, а інші свої повноваження, або перевищує свої повноваження стосовно осіб, які не входять до числа підлеглих. Явний вихід службової особи за межі наданих їй повноважень слід розуміти як відкритий, очевидний, явний для всіх, у тому числі і винного, безсумнівний, відвертий.
Так, зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у провину те, що він перебуваючи за місцем здійснення оповіщення громадян перебуваючи на посаді командира групи оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи включеним до групи оповіщення населення про мобілізаційні заходи на період воєнного стану, перебуваючи за місцем здійснення оповіщення громадян, а саме: АДРЕСА_2 , здійснив фактичне затримання ОСОБА_2 із застосуванням заходів фізичного впливу, всупереч вимогам абз. 7 ст. 47 Постанови КМУ від 16.05.2025 № 560 «Про затвердження порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», не будучи уповноваженою на це особою, чим вчинив перевищення влади та наданих службових повноважень, передбачених Постановою КМУ від 16.05.2025 № 560 «Про затвердження порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», що на переконання особи, яка склала протокол утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В підтвердження вини ОСОБА_1 вчинення ним перевищення, як військовою службовою особою, службових повноважень, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих прав чи повноважень, вчинене в умовах особливого періоду, прокурором надано суду наступні докази:
- копію військового квитка ОСОБА_1 , згідно якої останнього було призвано ІНФОРМАЦІЯ_3 26.12.24;
- копію довідки про доставлення (супроводження) громадянина ОСОБА_2 до РТЦК, згідно якої ОСОБА_2 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , доставлений до РТЦК 25.01.2026 14:17 працівником поліції ОСОБА_3 ;
- копію поіменного списку доставленої (запрошеної) до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якої ОСОБА_2 доставлений до Приморського РТЦК 25.01.2026 працівником поліції ОСОБА_3 та переданий військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- копію облікової картки ОСОБА_2 з інформацією про порушення останнім військово обліку;
- копію повісток №5865499, №365461 про виклик ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення даних;
- копію довідки ВЛК №2026-0125-1653-1308-3 від 25.01.2026 про придатність ОСОБА_2 до військової служби;
- копію наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №3065 від 25.01.2026 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період», згідно якого серед інших, ОСОБА_2 призвано на військову службу під час мобілізації;
- копію наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №3066 від 25.01.2026 «Про зняття з військово обліку військовозобов`язаних та резервістів, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період», згідно якого серед інших, ОСОБА_2 знято з військово обліку, як такого, що призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
- копію справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , згідно якої провадження у справі закрито п.10 ч.1 ст.247 КУпАП постановою №МВ/301/1 від 30.01.2026;
- копію витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 №32 від 24.01.2026 «Про організацію роботи груп оповіщення військовослужбовців», згідно якого до групи оповіщення №6 входить, в тому числі, старший солдат ОСОБА_4 (маршрут №12);
- рапорт начальника групи взаємодії з іншими правоохоронними органами України відділу запобігання вчиненню, виявлення та припинення правопорушень від 19.02.2026, згідно якого під час перевірки можливих неправомірних дій ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено, що на автомобілі Chrysler Voyager виконують заходи оповіщення військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте встановити осіб, зображених на відео, опублікованому у застосунку «Telegram» за посиланням https://t.me/kindzadza_ua/25878 встановити не вдалось;
- копії пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ;
- копію наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №152 від 01.06.2025 про призначення ОСОБА_1 на посаду командира відділення оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , ВОС-100182А;
- копію наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №152 від 01.06.2025 про призначення ОСОБА_5 на посаду стрільця відділення оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , ВОС-100915А;
- копію наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №153 від 02.06.2025 про призов ОСОБА_6 ;
- копію наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №04 від 09.06.2026 «Про внесення змін до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.08.2025 №125»;
- копію журналу ІНФОРМАЦІЯ_2 обліку видачі, повернення портативного відереєстратора та карт пам`яті копіювання цифрової інформації;
- копію запиту директору БЦ «Марсель» про надання відеозаписів з камер зовнішнього відеоспостереження, що розташовані на будівлі за адресою: м. Одеса, вул. ніжинська,79 за 25.01.2026 у період часу з 12:20 до 12:40;
- цифровий носій інформації з відеозаписом.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.  Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За змістом ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
У відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суд зазначає, що для вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення (проступок) мають бути встановлені усі елементи складу такого правопорушення, зокрема об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона, а обов`язок доведення наявності вказаних елементів покладається на особу, яка склала протокол.
Відповідно до норм діючого КУпАП суд вирішує справу за обставинами, суттю та наслідком правопорушення, які викладені у протоколі.
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) відносить багато адміністративних правопорушень до «кримінальних» у розумінні ст. 6 Конвенції (право на справедливий суд), якщо покарання є суворим (наприклад, арешт, великий штраф). Це означає, що особи, яких звинувачують у таких правопорушеннях, повинні мати ті ж гарантії, що й кримінальні обвинувачені.
У справі, що розглядається за вчинення адміністративного правопорушення, що ставиться у вину ОСОБА_1 передбачено адміністративне стягнення у виді арешту з утримання на гауптвахті строком від 10 до 15 діб, а тому суд визнає, що притягуваний у цій справі має право на ті ж гарантії, що й кримінальні обвинувачені.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі №688/788/15-к від 04 липня 2018 року, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.12.1988 року у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» вказав, що пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає аби судді, виконуючи свої завдання, не ставились до них із переконанням, що особа вчинила інкримінований їй злочин. Тягар доказування лежить на обвинуваченні, а кожний сумнів має тлумачитись на користь обвинуваченого.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій (аналогічна позиція міститься у постанові Кримінального касаційного суду Верховного Суду від 21.01.2020 року (справа № 754/17019/17).
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Надаючи оцінку окремо кожному доказу наданому стороною обвинувачення, та їх сукупності на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-14 КК України, суд зазначає, що:
- копія довідки про доставлення (супроводження) громадянина ОСОБА_2 до РТЦК та копія поіменного списку доставленої (запрошеної) до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якої ОСОБА_2 доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 25.01.2026, підтверджують лише те, що ОСОБА_2 перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 та доставлений до РТЦК 25.01.2026 14:17 працівником поліції ОСОБА_3 та переданий військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- копія облікової картки ОСОБА_2 , копії повісток №5865499, №365461 на ім`я ОСОБА_2 , копія довідки ВЛК №2026-0125-1653-1308-3 від 25.01.2026 на ім`я ОСОБА_2 , копія наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №3065 від 25.01.2026, копія наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №3066 від 25.01.2026, копія справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , згідно якої провадження у справі закрито на підставі п.10 ч.1 ст.247 КУпАП постановою №МВ/301/1 від 30.01.2026, підтверджують лише те, що ОСОБА_2 перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , порушив військовий облік, його неодноразово викликали повістками до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення даних, ВЛК визнала придатність ОСОБА_2 до військової служби, його подальший призов на військову службу під час мобілізації та зняття ОСОБА_2 з військово обліку, як такого, що призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Таким чином, вищевказаними документами, які надані суду підтверджується історія подій, що стосується ОСОБА_2 , зокрема його перебування на військовому обліку, порушення такого обліку і подальшу його призову за мобілізацією, що ані прямо, ані опосередковано не підтверджує причетність ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-14 КК України.
Копія витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 №32 від 24.01.2026, копія наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №152 від 01.06.2025, підтверджують лише те, що старший солдат ОСОБА_1 призначений на посаду командира відділення оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , включений до групи оповіщення №6 (маршрут №12).
Копія наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №152 від 01.06.2025 підтверджує призначення ОСОБА_5 на посаду стрільця відділення оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , ВОС-100915А.
Копія наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №153 від 02.06.2025 підтверджує призов ОСОБА_6 .
Суд не приймає до уваги копії наказів про призначення ОСОБА_5 та призов ОСОБА_6 , оскільки вони не містять будь-яких даних щодо обставин, які мають буди встановлені в даному судовому провадженні, тож жодного доказового значення для даного адміністративного провадження не мають.
Копія наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №04 від 09.06.2026 підтверджує внесення змін до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.08.2025 №125.
Копія журналу ІНФОРМАЦІЯ_2 обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті копіювання цифрової інформації підтверджує, що військовослужбовцям груп оповіщення видавались/ приймались портативні відеореєстратори та карти пам`яті. Разом з цим наявна в матеріалах провадження копія згаданого журналу виготовлена у поганій якості, яка не надає можливості визначити чи входив до того переліку осіб ОСОБА_1 .
Копія запиту директору БЦ «Марсель» підтверджує запит відеозаписів з камер зовнішнього відеоспостереження, що розташовані на будівлі за адресою: м. Одеса, вул. ніжинська,79 за 25.01.2026 у період часу з 12:20 до 12:40 у згаданої особи. Разом з цим матеріали справи не містять даних чи отримано директором БЦ «Марсель» цей запит і чи відповів він на нього та чи надав запитувані відеозаписи.
Копії пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 взагалі не можуть бути взяті судом до уваги, тому відхиляються, з огляду на те, що показання судом приймаються лише безпосередньо з дотримання певної процедури (попередження про відповідальність, приведення до присяги). ОСОБА_1 в суді відмовився від надання показань, скориставшись правом, наданим ст.63 Конституції України, про допит в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 жодна із сторін цього провадження перед судом не клопотала.
Не знайшло перед судом і раціонального пояснення, що саме підтверджує копія рапорту начальника групи взаємодії з іншими правоохоронними органами України відділу запобігання вчиненню, виявлення та припинення правопорушень від 19.02.2026, згідно якого під час перевірки можливих неправомірних дій ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено, що на автомобілі Chrysler Voyager виконують заходи оповіщення військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте встановити осіб, зображених на відео, опублікованому у застосунку «Telegram» за посиланням https://t.me/kindzadza_ua/25878 встановити не вдалось, адже рапорт не містить даних яке саме відео досліджувалось цією службовою та чи стосується воно саме обставин справи, що розглядається.
Надаючи оцінку відеозапису, що долученій до протоколу на носії інформації DVD-R, суд зазначає, що з вказаного відеозапису, неможливо з точністю ідентифікувати осіб, які були причетні до подій, які відбуваються на відеозаписі, в тому числі неможливо беззаперечно, поза розумним сумнівом ідентифікувати не тільки притягуваного ОСОБА_1 , а й ОСОБА_2 та без сумнівів стверджувати, що на відео присутні саме зазначені особи. Такі сумніви виникають виходячи з віддаленості учасників події від камери відеоспостереження, ракурсу, з якого здійснена відеофіксація (зверху), одягу учасників події, які на відео одягнені у шолом, капюшони, що позбавляє можливості без відповідних спеціальних знань експертів порівняти особу притягуваного, який присутній в судовому засіданні з однією із осіб, які зафіксовані на відео. Тому суд вважає, що зробити однозначний висновок про те, що серед учасників події був саме ОСОБА_1 неможливо. Так само неможливо беззаперечно стверджувати про присутність на відео особи ОСОБА_2 .
Більш того, слід зазначити, що викликає обґрунтовані сумніви також те, що з переглянутого відео, а також з матеріалів провадження не можливо встановити без сумніву, що подія, яка зафіксована на відео представленому суду, відбувалась саме за адресою, яка вказана в протоколі, оскільки матеріали справи містять запит директору БЦ «Марсель» про надання відеозаписів з камер зовнішнього відеоспостереження, що розташовані на будівлі за адресою: м. Одеса, вул. Ніжинська,79 за 25.01.2026 у період часу з 12:20 до 12:40. Проте, матеріали справи не містять даних чи отримано директором БЦ «Марсель» цей запит і чи відповів він на нього та чи надав він запитувані відеозаписи. Отже, суд констатує, що матеріалами справи не підтверджено, що відеозапис, який представлений суду в підтвердження вини притягуваного, здобутий у передбачений законом спосіб, а також те, що відеозапис здійснений саме за адресою: м. Одеса, вул. Ніжинська,79. 
Крім того, суд звертає увагу, що потерпілою особою, відповідно до протоколу, зазначено ОСОБА_2 . Водночас у матеріалах справи відсутні його повні анкетні дані, пояснення та/або заява про вчинення щодо нього протиправних дій працівниками РТЦК та СП, а про його допит перед судом жодна зі сторін суд не просила. За таких обставин суд позбавлений можливості встановити існування вказаної особи, викликати її для допиту, перевірити достовірність викладених у протоколі обставин, а також з`ясувати, чи було потерпілому фактично завдано фізичної та моральної шкоди, як то зазначено у протоколі.
Процесуальне законодавство ґрунтується на доказах, які мають бути належними та допустимими, тобто мають містити інформацію щодо предмета доказування. 
При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.
Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Суд зазначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися виключно протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки згідно з процесуальним законодавством, висновки суду мають базуватися на сукупності всіх доказів, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні. Для доведення вини притягуваної особи, крім протоколу, необхідно мати інші докази, такі як показання свідків, висновки експертів, речові докази, документи тощо, оскільки протокол сам по собі не може бути беззаперечним доказом вини в тому чи іншому діянні, бо не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Оцінка наданим суду доказам з наведенням мотивів дана вище, де суд встановив, що зібрані у справі докази стосуються тих чин інших обставин, однак у своїй сукупності не підтверджують вини притягуваного «поза розумним сумнівом» у вчиненні ним інкримінованого адміністративного правопорушення. Тому, враховуючи, що суду не надано належних та допустимих доказів які б підтверджували поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого правопорушення, суд позбавлений можливості ухвалити у цій справі обвинувальну постанову.
Відповідно до частини 2 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. При цьому, Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати/збирати докази на підтвердження винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи викладене, факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 , відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, тому провадження у даній справі необхідно закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд – 

постановив:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-14  КУпАП відносно  ОСОБА_1 , закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-14 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя
Приморського районного суду м. Одеси А.С. Русєва 
Єдиний унікальний номер справи: №522/3951/26
Номер провадження №3/522/2076/26
Головуючий суддя – Русєва А.С.