ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2026 року м. Львів	справа № 380/8394/25	

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17 грудня 2024 року № 134150010295 щодо відмови у переведенні на пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області зарахувати до стажу державної служби період роботи ОСОБА_1 на посаді секретаря Перемишлянської міської ради в органах місцевого самоврядування з 21 жовтня 2020 року по 14 листопада 2024 року та перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 19 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року № 889 «Про державну службу», на підставі поданої заяви від 14 листопада 2024 року з урахуванням довідок від 14 листопада 2024 року № 772 та від 14 листопада 2024 року № 773, виданих виконавчим комітетом Перемишлянської міської ради Львівської області;
- здійснити розподіл судових витрат.
Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 27 вересня 2024 року їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058). 04 листопада 2024 року позивачка звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», однак спірним рішенням відповідач відмовив їй у призначенні такої пенсії, мотивувавши свою відмову тим, що у неї відсутній необхідний стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби (19 років 10 місяців замість необхідних 20 років). Позивачка не погоджується із таким рішенням відповідача, вважає його протиправним, оскільки відповідач не врахував, що, окрім стажу державної служби, вона також має стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, який за період з 21 жовтня 2020 року по 14 листопада 2024 року становить 03 роки 10 місяців 35 днів та відповідно до чинного законодавства зараховується до стажу державної служби. З урахуванням стажу роботи на посадах в органах місцевого самоврядування загальний стаж державної служби позивачки станом на 14 листопада 2024 року (дату звернення) становить більше 23 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Крім цього, на переконання позивачки, відповідач безпідставно проігнорував довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 14 листопада 2024 року № 772 та від 14 листопада 2024 року № 773, видані виконавчим комітетом Перемишлянської міської ради Львівської області, які вона подавала разом із заявою про призначення пенсії.
З огляду на вказане просить позов задовольнити повністю.
Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що страховий стаж позивачки становить 43 роки. За результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії, до страхового стажу позивачки зараховано всі періоди згідно з поданими документами. Стаж позивачки на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України від 19 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі – Закон № 3723) та актами Кабінету Міністрів України, становить 19 років 10 місяців. Отже, спірним рішенням позивачці відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки для цього відсутні правові підстави. Час роботи в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, до липня 2001 року, тобто до дати набрання чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 14 листопада 2024 року № 772 та від 14 листопада 2024 року № 773, видані виконавчим комітетом Перемишлянської міської ради Львівської області, не створюють правових підстав для перерахунку пенсії позивачки за Законом України від 10 грудня 2015 року № 889 «Про державну службу» (далі – Закон № 889). Позовна вимога щодо обчислення розміру пенсії з урахуванням вказаних довідок є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки суд не може ухвалювати рішення, яке буде втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, та буде виходити за межі завдань адміністративного судочинства. Прогалина в перерахунку розмірів пенсій державних службовців залежно від дати призначення пенсії обов`язково має бути унормована в законі, ухваленому Верховною Радою України, а не за рахунок рішення суду, оскільки законодавчо визначених підстав для цього немає.
З огляду на вказане у задоволенні позову просить відмовити повністю.
На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивачка подала відповідь на відзив.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою суду від 05 травня 2025 року у задоволенні клопотання позивачки про звільнення від сплати судового збору відмовлено.
Ухвалою судді від 05 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді від 20 травня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.
Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону № 1058, що не заперечується сторонами.
14 листопада 2024 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою та необхідними документами про перехід з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058, на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17 грудня 2024 року № 134150010295, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачці відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю у неї стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби (20 років). Згідно з цим рішенням страховий стаж позивачки становить 43 роки, а стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, - 19 років 10 місяців.
Позивачка, не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, уважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулася з цим позовом до суду.
Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17 грудня 2024 року № 134150010295, яким позивачці відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців визначається Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, який набрав чинності з 01 травня 2016 року.
Згідно із статтею 90 указаного Закону пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 визнано таким, що втратили чинність, зокрема Закон України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Положення пунктів 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 закріплюють, що:
- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (пункт 10);
- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (пункт 12).
Аналогічні положення закріплені у Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 (далі - Порядок № 622).
Так, відповідно до пункту 2 зазначеного Порядку згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII «Про державну службу» на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон) мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII «Про державну службу»:
мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;
займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723 на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Отже, за наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723 і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Тобто, за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 560/2398/19.
Суд встановив, що спірним рішенням відповідач відмовив позивачці у переведенні її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю у неї стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби (20 років). 
Згідно з цим рішенням стаж роботи позивачки на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, становить 19 років 10 місяців, що, за висновком відповідача, є недостатнім для отримання нею пенсії державного службовця.
Утім, суд відзначає, що такий висновок відповідача є помилковим з огляду на таке.
Пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, стаж державної служби за період роботи (служби) до 01 травня 2016 року обчислюється відповідно до законодавства, яке діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ним передбачені.
Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі – Порядок № 283), цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців.
За змістом приписів статті 25 Закону № 3723 основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу. 
Установлюються такі категорії посад державних службовців, зокрема: сьома категорія - посади спеціалістів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, їх управлінь і відділів, інші прирівняні до них посади.
Наказом Міністерства соціальної політики України від 20 січня 2015 року № 41 затверджено Положення про державну службу зайнятості (далі - Положення № 41), пунктами 1, 2 розділу І якого передбачено, що Державна служба зайнятості (далі - Служба) є централізованою системою державних установ, діяльність якої спрямовується та координується Міністерством соціальної політики України.
Служба складається з Центрального апарату Служби, Центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських центрів зайнятості (далі - регіональні центри зайнятості), районних, міських, районних у містах та міськрайонних центрів зайнятості (далі - базові центри зайнятості), навчальних закладів державної служби зайнятості, центрів професійної орієнтації населення, інших підприємств, установ, організацій, утворених Службою (далі - підпорядковані юридичні особи).
Відповідно до пункту 3 розділу V Положення № 41 базовий центр зайнятості очолює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади директором регіонального центру зайнятості за погодженням із Головою Служби та з головою відповідної місцевої державної адміністрації.
Директор базового центру зайнятості може мати заступників. Призначення заступників директора та заступників директора - начальників відділів здійснюється директором регіонального центру зайнятості за поданням директора базового центру зайнятості.
Отже, з урахуванням наведених вище приписів Порядку № 283 та Положення № 41 посади спеціалістів, заступників директорів районних центрів зайнятості належать до відповідної категорії посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723. 
Відповідно до записів у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 від 03 вересня 1981 року на посадах державної служби позивачка почала працювати з 03 липня 1995 року у Перемишлянському районному центрі зайнятості (призначена на посаду профконсультанта першої категорії), тоді ж вона прийняла присягу державного службовця та їй присвоєно сьому категорію, чотирнадцятий ранг. 
Станом на 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом № 889) позивачка працювала на посаді заступника директора Перемишлянського районного центру зайнятості, тобто займала посаду державної служби, та надалі продовжила працювати на цій посаді державної служби.
Як слідує зі змісту спірного рішення відповідач визначив стаж державної служби позивачки обсягом 19 років 10 місяців за періоди з 03 липня 1995 року (дата початку роботи на посадах державної служби) по 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом № 889), що відповідає приписам пунктів 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889, згідно із якими стаж державної служби особи у цілях призначення відповідного виду пенсії визначається станом на 01 травня 2016 року - на день набрання чинності Законом № 889.
Утім, відповідач, відмовляючи позивачці у переведенні її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», правильно визначивши обсяг наявного у неї стажу державної служби станом на 01 травня 2016 року, врахував лише приписи пункту 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889, за змістом яких обсяг стажу державної служби у не менш як 20 років для призначення відповідного виду пенсії необхідний для тієї особи, яка станом на 01 травня 2016 року не перебувала на державній службі.
Проте відповідач безпідставно оминув приписи пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889, за змістом яких державному службовцю, який станом на 01 травня 2016 року займає посаду державної служби, для призначення відповідного виду пенсії необхідно мати не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу».
У розглядуваній ситуації, як встановив суд, позивачка станом на 01 травня 2016 року займала посаду державної служби та станом на вказану дату мала не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу», а тому з огляду на інші необхідні умови такі, як вік (60 років 01 місяць) та страховий стаж (43 роки), які відповідач не заперечує, мала право на призначення пенсії державного службовця відповідно до пункту 10 (а не 12) розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
З огляду на вказане суд доходить висновку про те, що спірне рішення відповідача, яким позивачці відмовлено в переведенні її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю у неї необхідного стажу державної служби є протиправним, а тому його належить скасувати.
З метою належного захисту порушеного права позивачки, за захистом якого вона звернулася з цим позовом до суду, суд уважає за необхідне зобов`язати відповідача перевести позивачку на пенсію за віком відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу».
Стосовно дати, з якої позивачку належить перевести на пенсію державного службовця, суд ураховує, що відповідно до пункту 4 Порядку № 622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права.
Оскільки із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» позивачка звернулася 14 листопада 2024 року, то на вказаний вид пенсії вона повинна бути переведена саме з цієї дати.
Також суд відзначає, що у справі, яка розглядається, спір виник щодо права позивачки на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки територіальний орган Пенсійного фонду України не визнав цього права за нею.
Тому вимога позивачки про зобов`язання пенсійного органу перевести її на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням довідок про складові заробітної плати державного службовця від 14 листопада 2024 року № 772 та від 14 листопада 2024 року № 773, виданих виконавчим комітетом Перемишлянської міської ради Львівської області, є наразі передчасною, оскільки стосується розміру пенсійної виплати, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, наділеним такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а отже, така вимога спрямована на майбутнє, через що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.
Така ж позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 12 вересня 2023 року справі № 560/8328/22, від 19 грудня 2023 року у справі № 600/947/23-а.
Що стосується вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до стажу державної служби позивачки період її роботи в органах місцевого самоврядування на посаді секретаря Перемишлянської міської ради Львівської області з 21 жовтня 2020 року по 14 листопада 2024 року, то суд ураховує таке.
Згідно з положеннями пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 1 Закону України від 07 червня 2001 року № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі – Закон № 2493, в редакції, чинній станом на 01 травня 2016 року) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Положення статей 2, 3 Закону України № 2493 визначають, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.
Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
Класифікація посад в органах місцевого самоврядування визначена статтею 14 Закону № 2493. Так, відповідно до цієї статті до шостої категорії посад належать посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад.
Відповідно до частини сьомої статті 21 Закону № 2493 пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.
Статтею 46 Закону № 889 визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 частини другої цієї статті зазначено, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Відповідно до пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 (далі - Порядок № 229), який є чинним з 01 травня 2016 року, до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Отож, як Порядок № 283, так і чинний Порядок № 229 передбачають, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування. Після набрання чинності Законом № 889 положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону № 889 та пункту 4 Порядку № 229 час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493, зараховується до стажу державної служби. 
Про це зазначив Верховний Суд у постанові від 10 травня 2018 року у справі № 351/1792/17.
Такий висновок відповідає також правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 11 квітня 2023 року у справі № 1.380.2019.003855.
З огляду на наведене стаж роботи особи після 04 липня 2001 року на посадах в органах місцевого самоврядування підлягає зарахуванню до стажу державної служби, а тому доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про те, що час роботи в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, лише до липня 2001 року, тобто до дати набрання чинності Законом № 2493, суд відхиляє як помилкові.
Попри те, суд відзначає, що набутий до 01 травня 2016 року стаж роботи на посадах державної служби зараховується до стажу державної служби, величина якого, окрім іншого (страхового стажу, віку особи), має вплив на наявність у особи права на пенсію, що призначається на підставі пунктів 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889.
Водночас після 01 травня 2016 року у зв`язку із набранням чинності Законом № 889 кардинально змінено порядок пенсійного забезпечення державних службовців.
Відповідно до статті 90 Закону № 889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058.
Суд зазначає, що вказаним Законом № 1058 визначаються принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.
Згідно з пунктом 1 частини першої та частини четвертої статті 8 цього Закону право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку, чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідно виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Крім того, статтею 26 Закону № 1058 визначено умови призначення пенсії за віком та зокрема зазначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Отже, для набуття права на призначення пенсії відповідно до положень вказаного Закону передбачено лише дві вимоги: необхідний вік та відповідний йому розмір страхового стажу.
З огляду на це суд доходить висновку, що положення вказаного закону, які регулюють порядок призначення пенсії, зокрема також і державним службовцям, врегульовано порядок зарахування періодів роботи на посадах державної служби лише до страхового стажу, оскільки вказаний Закон не передбачає такого виду стажу, як стаж державної служби.
Тож, аналізуючи вказані положення у сукупності, суд резюмує, що під час призначення пенсії на підставі пунктів 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 (відповідно до статті 37 Закону № 3723) після 01 травня 2016 року необхідно враховувати три критерії: вік особи, страховий стаж та стаж державної служби. Водночас до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посад до 01 травня 2016 року та обрахований відповідно до положень Порядку № 283. Натомість стаж, набутий після 01 травня 2016 року на посадах державної служби, зараховується до страхового стажу і відповідно до статті 90 Закону № 889 слугує підставою для призначення пенсії та обрахунку її розміру відповідно до Закону № 1058.
Суд наголошує, що вказаний висновок узгоджується з позицією Конституційного Суду України, що висловлена у рішенні від 23 грудня 2022 року № 3-р/2022. Конституційний Суд України у цій справі зазначив, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 не дає можливості враховувати стаж державної служби, набутий після 01 травня 2016 року, як такий, що відповідає вимогам пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889, та для набуття у зв`язку із цим права на призначення пенсії державного службовця на підставі статті 37 Закону № 3723.
Суд також зауважує, що наведене правове регулювання зарахування стажу роботи, набутого на посадах державної служби або прирівняних до них посад, враховуючи збережену законодавцем можливість вибору особою на підставі якого закону їй має бути призначена пенсія (тобто збереження права особи на вибір найбільш сприятливого для неї варіанту поведінки), відповідає вимогам частини третьої статті 46 Конституції України (пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом), вимогам стосовно якості та передбачуваності закону, а також має легітимну мету, що спрямована на реформування системи соціального забезпечення в України, яке, серед іншого, включає побудову нової системи соціального захисту, заснованої на принципах соціальної справедливості, доступності та максимального застосування для всіх осіб.
Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про те, що підстави для зарахування позивачці періоду її роботи в органах місцевого самоврядування на посаді секретаря Перемишлянської міської ради Львівської області з 21 жовтня 2020 року по 14 листопада 2024 року, тобто вже після 01 травня 2016 року, до стажу державної служби для призначення пенсії на підставі пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 відсутні.
Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 травня 2024 року у справі № 500/1404/23.
Тому в задоволенні позовної вимоги в цій частині належить відмовити. 
Беручи до уваги викладене, суд доходить висновку, що поданий позивачкою позов належить задовольнити частково, а саме:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17 грудня 2024 року № 134150010295, яким ОСОБА_1 відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести з 14 листопада 2024 року ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» на підставі поданої нею заяви від 14 листопада 2024 року.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. 
Згідно з частинами першою, третьою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За змістом правил статті 139 КАС України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Оскільки позов містить позовні вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає з урахуванням кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.
Отже, поверненню позивачці за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 968,96 грн.
Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд 
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17 грудня 2024 року № 134150010295, яким ОСОБА_1 відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести з 14 листопада 2024 року ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» на підставі поданої нею заяви від 14 листопада 2024 року.
В решті позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 968,96 грн сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу. 
Повний текст рішення складено 27 березня 2026 року.

Суддя	Клименко Оксана Миколаївна