СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Харків Справа № 905/828/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В. , суддя Слободін М.М.
за участю секретаря судового засідання Федоровій Т.О. 
за участю представників сторін,
позивача - адвокат Легка О.Ю.
1-го відповідача - не з`явився; 
2-го відповідача - не з`явився; 
3-го відповідача - не з`явився; 
4-го відповідача - не з`явився; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Крамзалізничпостач»  (вх. №28Д) 
на рішення господарського суду Донецької області від 15.12.2025 року у справі № 905/828/25, ухвалене в приміщенні господарського суду Донецької області (суддя Левшина Г.В.), повний текст якого складено 15.12.2025 року
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Крамзалізничпостач», м.Київ
до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд», с.Софіївська Борщагівка, Київська область
до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбентопром», с.Дашуківка, Черкаська область
до відповідача 3 Акціонерного товариства «Дашуківські бентоніти», с.Дашуківка, Черкаська область
до відповідача 4 Приватного акціонерного товариства «Завод обважнювачів», м.Костянтинівка, Донецька область
про визнання недійсними договорів
ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду Донецької області від 15.12.2025 у справі відмовлено повністю в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Крамзалізничпостач», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд», с.Софіївська Борщагівка, Київська область, Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбентопром», с.Дашуківка, Черкаська область, Акціонерного товариства «Дашуківські бентоніти», с.Дашуківка, Черкаська область та Приватного акціонерного товариства «Завод обважнювачів», м.Костянтинівка, Донецька область про визнання недійсними Договору про відступлення права вимоги №25/09 від 25.09.2023, Договору про відступлення права вимоги №27/09 від 27.09.2023, Акту зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимог від 27.09.2023.
Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Крамзалізничпостач» звернулось до Східного апеляційного господарського суду через систему "Електронний Суд" з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 15.12.2025 у справі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.
Господарський суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам та документам та не встановив причинно наслідковий зв`язок між наведеними в позовній заяві обставинами справи, зокрема, яким чином оспорювані договори сплинули на права та законні інтереси ТОВ «Крамзалізничпостач» та що апелянт є заінтересованою особою у відповідності до ст. 215 ЦК України.
Визнання оспорюваних договорів та акту зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимоги поновить права апелянта, як кредитора (стягувача) ПРАТ «Завод обважнювачів», оскільки останній все ще буде кредитором АТ «Дашуківські бентоніти», а ТОВ «Крамзалізничпостач» зможе отримати грошові кошти на виконання рішення суду за рахунок надходження стягнутої заборгованості з АТ «Дашікуівські бентоніти» на користь ПРАТ «Завод обважнювачів» у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження» або матиме можливість звернутись до суду з заявою про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником в порядку ст. 336 ГПК України.
Суд першої інстанції не надав оцінки доводам позивача та документам у справі, зокрема суд дійшов хибного висновку, що ТОВ «Крамзалізничпостач» не є заінтересованою особою та на думку суду, права апелянта не були порушені оспорюваними договорами. Також, суд першої інстанції, дійшов хибного висновку, що апелянт обрав невірний спосіб захисту, однак ТОВ «Крамзалізничпостач» з зазначеним не може погодитись, оскільки визнання недійними договорів та акту зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимог відновить порушені права Апелянта як кредитора та стягувача, оскільки при задоволенні позовної заяви, з власності ПРАТ «Завод обважнювачів» не вибуде дебіторська заборгованість, за рахунок якої можна виконати рішення Господарського суду Донецької області від 15.05.2023 у справі №905/36/23.
У відповідності до умов укладеного договору від 11.10.2021 №ЄЕТ-ЗАВОБ ЕЕ-11/10/2021 саме ТОВ «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД» у розумінні приписів п.30 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок електричної енергії» є електропостачальником, який зобов`язаний відкрити поточний рахунок із спеціальним режимом використання в уповноваженому банку та використовувати його при здійсненні розрахунків за куплену електричну енергію.
Апелянт вважає, що передача права вимоги до ТОВ «Укрбентопром» за договором про постачання електричної енергії від 11.10.2021 № ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/2021 щодо стягнення заборгованості за поставлену в електричну енергію в сумі 3 700 000,00 від усієї суми заборгованості від ТОВ «Євроенерготрейд» до АТ «Дашукіські бентоніти», є неможливою, оскільки матиме своїм наслідком необхідність сплати ПРАТ «Завод обважнювачів» за спожиту електричну енергію не постачальнику на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, а іншій особі АТ «Дашукіські бентоніти», що прямо суперечить приписам ст.75 Закону України «Про ринок електричної енергії».
Договір №25/09 та Договір №27/09 не містять відомостей, за який період наданих послуг з постачання електричної енергії було здійснено відступлення права вимоги, оскільки відступлення здійснювалось не на всю суму заборгованості, а лише на її частину, відповідно Договори відступлення права вимоги мали б містити інформацію за який період відступлено право вимоги з зазначенням Актів приймання-передачі наданих послуг, які б підвереджували заборгованість та передавались би правонаступнику.
За договорами відступлення права вимоги не було передано Актів приймання-передачі електричної енергії, який є первинним документом та підтверджує суму заборгованості, що свідчить про відсутність переходу прав та обов`язків за Договором від 11.10.2021 №ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/2021 до правонаступників.
Акти зарахування зустрічних однорідних вимог мають ставитись під сумнів, оскільки Акт зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимог підписаний АТ «Дашукіські бентоніти», та у Акті відсутній підпис ПрАТ «Завод обважнювачів».
Апелянт зазначає, що на виконанні в примусовому порядку перебуває виконавчий документ, на всю суму заборгованості згідно рішенням господарського суду Донецької області від 29.11.2022 у справі №905/599/22, втім відповідачі не звертались до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в частині суми відступлення права вимоги у відповідності до ст. 328 ГПК України. Зазначене підтверджує, що відступлення права вимоги не відбулось. 
На думку апелянта, ТОВ «Укрбентопром» та АТ «Дашуківські бентоніти» пов`язані між собою, що підтверджується рядом документів, що долучається до Додаткових пояснень у справі. Зокрема зауважимо, що станом на 24.07.2023, кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Укбентопром» був ОСОБА_1 , а засновниками: Інші організаційно-правові форми Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «СКРЕФ» та ОСОБА_2 . Керівником ТОВ «Укбентопром» з 24.02.2023 є ОСОБА_2 . Кінцевим бенефіціарним власником АТ «Дашуківські бентоніти» є ОСОБА_1 , а засновниками: Товариство з обмеженою відповідальністю «Даш-Бент Інвест» та ОСОБА_3 . Також пов`язаною особою з ТОВ «Укрбентопром» та АТ «Дашуківські бентоніти» є ТОВ «РДФ ЮА», кінцевим бенефіціарним власником якого є ОСОБА_1 , керівником Товариства є Важнін Владислав Віталійович. Документ сформований в системі «Електронний суд» 05.01.2026 16 Зазначене підтверджує взаємозв`язок ТОВ «Укрбентопром» та АТ «Дашуківські бентоніти», а саме що на дату укладення Договору відступлення права вимоги №27/09, засновником був ОСОБА_1 , а керівником був ОСОБА_2 , що свідчить про пов`язаність та є однією із ознак фраудаторного правичину.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею - доповідачем у справі визначено суддю Жельне С.Ч. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В., суддя Слободін М.М. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Крамзалізничпостач» на рішення   господарського суду Донецької області від 15.12.2025 року у справі № 905/828/25; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; призначено справу №905/828/25 до розгляду на  "11" лютого 2026 о 12:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №132; витребувано з господарського суду Донецької області матеріали справи №905/828/25.
16.01.2026 на адресу суду з господарського суду Донецької області надійшли матеріали справи № 905/828/25. 
27.01.2026 на адресу суду від 3-го відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.
Відповідач 3, зокрема, вважає, що порядок визначений в ст. 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» регулює правовідносини між покупцями електричної енергії та її постачальниками в ході таких правовідносин та це взагалі не може стосуватися інших правовідносин в ході стягнення заборгованості, тим більше, вже за рішенням суду, як у даному випадку, а тому скаржником здійснено невірне власне трактування положень ст. 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» та ч. 3 ст. 512 ЦК України. Твердження скаржника, що відсутність в договорах №25/09 від 25.09.2023, №27/09 від 27.09.2023 про відступлення права вимоги посилань на певні акти приймання-передачі електричної енергії, є необґрунтованим, оскільки жодною нормою законодавства не передбачено такої істотної вимоги до договору про відступлення права вимоги та, у даному випадку, у цій частині зміст договорів є волевиявленням сторін, які укладають такий договір. Факт наявності чи відсутності розрахунків за договором про відступлення права вимоги, укладеним між ТОВ «Укрбентопром» та АТ «Дашуківські бентоніти» 27.09.2023, в тому числі і частковим зарахуванням (заліком) - взагалі не впливає на факт переходу права вимоги за таким договором, адже у відповідності до пункту 3.1.3 договору, право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання цього договору. Реалізація тих чи інших прав кредитором по відношенню до свого боржника з метою стягнення з нього заборгованості є його правом, а не обов`язком та у даному випадку, АТ «Дашуківські бентоніти» не мало наміру і не було зобов`язане стягувати заборгованість з ПрАТ «Завод обважнювачів» в примусовому порядку шляхом залучення органів виконавчої служби, а вирішило врегулювати це питання в інший спосіб - більш прийнятний для нього, шляхом здійснення зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимог.
27.01.2026 на адресу суду від 2-го відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Також, просить стягнути з ТОВ «Крамзалізничпостач» на користь ТОВ «Укрбентопром» витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку із розглядом апеляційної скарги.
В обґрунтування своєї правової позиції 2-й відповідач вказує на те, що недоведеність позивачем порушення його прав укладанням оспорюваних правочинів , в яких він не стороною та положення яких не стосуються його прав чи обов`язків - є першою самостійною підставою для відмови у позові. Позивач звертаючись із цією позовною заявою обрав неефективний спосіб захисту, оскільки це не призведе до отримання ним заборгованості ПрАТ «Завод обважнювачів», що виникла перед позивачем, оскільки така заборгованість не є предметом жодного із правочинів та відповідно і не є можливою застосування будь-якої реституції, що б дало можливість позивачу отримати цю заборгованість.
11.02.2026 на адресу суду від 3-го відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з участю представника 3-го відповідача в іншому судовому засіданні.
Колегія суддів, розглянувши клопотання 3-го відповідача про відкладення розгляду справи, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на таке.
Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).
Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Судом апеляційної інстанції було надано учасникам справи достатньо часу на подання усіх необхідних на їх думку документів та пояснень у справі, або ж викладення під час публічних слухань своїх аргументів, які можуть бути висловлені в письмових та додаткових поясненнях.
Отже, апелянт був завчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та не був позбавлений права забезпечити участь іншого представника в призначене судове засідання. 
Судом апеляційної інстанції враховується принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.
Виходячи з викладеного та беручи до уваги положення ч. 11 ст. 270 ГПК України, згідно якої суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для задоволення клопотання 3-го відповідача про відкладення розгляду справи.
У судовому засіданні 11.02.2026  представник апелянта підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити. 
Представники 1-го, 2-го та 3-го відповідачів в судове засідання 11.02.2026 не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку процесуальних документів до Електронного кабінету; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась. 
Відповідно до частини п`ятої статті 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Оскільки явка представників учасників судового процесу в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивачів, відповідачів та третіх осіб про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників відповідачів.
Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. ( ч.1 ст.270 ГПК України).
Заслухавши доповідь головуючого по справі (суддю доповідача), дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права судова колегія зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено такі обставини справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Крамзалізничпостач» звернулося до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Завод Обважнювачів» про стягнення 771211,04 грн., з яких: 582720,00 грн. заборгованості, 90040,52 грн. пені, 98450,52 грн. інфляційних втрат.
Позовна заява аргументована неналежним виконанням відповідачем умов договору від 03.06.2020 № 49/06-20 в частині оплати поставленого товару.
Рішенням господарського суду Донецької області від 15.05.2023 по справі №905/36/23 позовні вимоги задоволено; стягнуто з ПрАТ «Завод Обважнювачів» на користь ТОВ «Крамзалізничпостач» суму боргу в розмірі 582720,00 грн., пеню в розмірі 90040,52 грн., інфляційні нарахування в розмірі 98450,52 грн. та судовий збір в розмірі 11568,19 грн.
13.07.2023 господарським судом Донецької області на виконання рішення виданий відповідний наказ.
Позивач зазначає, що станом на дату звернення з цією позовною заявою заборгованість залишається не погашеною та становить 782779,23 грн.
З метою належного виконання рішення суду, що набрало законної сили, ТОВ "Крамзалізничпостач" звернулось до суду в межах справи №905/36/23 із заявою про звернення стягнення на грошові кошти особи, яка має заборгованість перед боржником, в якій заявник просив суд звернути стягнення на грошові кошти Акціонерного товариства «Дашуківські бентоніти», яке має заборгованість перед ПрАТ «Завод Обважнювачів» згідно з рішенням господарського суду Черкаської області від 10.01.2025 у справі №925/731/18, у рахунок погашення заборгованості відповідно до рішення господарського суду Донецької області від 15.05.2023 у справі №905/36/23.
Ухвалою господарського суду Донецької області від 04.03.2025 у справі №905/36/23 заяву ТОВ «Крамзалізничпостач» про звернення стягнення на грошові кошти особи, яка має заборгованість перед боржником задоволено. Звернено стягнення на грошові кошти АТ «Дашуківські бентоніти», яке має заборгованість перед ПрАТ «Завод Обважнювачів», згідно з рішенням господарського суду Черкаської області від 10.01.2025 у справі №925/731/18, на користь стягувача у розмірі 782779,23 грн. у рахунок погашення заборгованості за рішенням господарського суду Донецької області від 15.05.2023 у справі №905/36/23.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.05.2025 ухвалу господарського суду Донецької області від 04.03.2025 у справі №905/36/23 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Крамзалізничпостач» про звернення стягнення на грошові кошти особи, яка має заборгованість перед боржником.
Постановою Верховного Суду від 21.07.2025 постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.05.2025 у справі №905/36/23 скасовано. Справу №905/36/23 направлено до Східного апеляційного господарського суду для здійснення нового апеляційного перегляду ухвали господарського суду Донецької області від 04.03.2025 у справі.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2025, яка залишена без змін поставою Верховного Суду від 10.11.2025, ухвалу господарського суду Донецької області від 04.03.2025 у справі №905/36/23 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Крамзалізничпостач» про звернення стягнення на грошові кошти особи, яка має заборгованість перед боржником.
Як зазначає позивач, під час розгляду заяви останньому стало відомо про укладення між ТОВ «Євроенерготрейд» та ТОВ «Укрбентопром» договору №25/09 від 25.09.2023 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за договором про постачання електричної енергії №ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 від 11.10.2021; про укладення між ТОВ «Укрбентопром» та АТ «Дашуківські бентоніти» договору №27/09 від 27.09.2023 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії №ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 від 11.10.2021; про складення Акту зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимог від 27.09.2023.
Також, позивач посилається на наступне. 
Предметом спору у справі №905/599/22 були вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд» до ПрАТ «Завод обважнювачів» про стягнення заборгованості в розмірі 6688069,58 грн., з яких: 5924586,00 грн. основний борг, 693786,82 грн. - інфляційні втрати, 69714,76 грн. 3% річних.
В обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Євроенерготрейд» посилалося на порушення ПрАТ «Завод обважнювачів» умов договору про постачання електричної енергії №ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 від 11.10.2021 в частині оплати поставленої електричної енергії в сумі 5924586,00 грн., на яку також нараховано інфляційні втрати та 3% річних.
Рішення господарського суду Донецької області від 29.11.2022 у справі №905/599/22 позов ТОВ «Євроенерготрейд» задоволено частково; стягнуто з ПрАТ «Завод обважнювачів» на користь ТОВ «Євроенерготрейд» заборгованість у розмірі 6665093,71 грн., з яких: 5924586,00 грн. борг, 677900,24 грн. інфляційних втрат та 62607,47 грн три проценти річних за користування грошовими коштами. 
Крім того, ПрАТ «Завод обважнювачів» звернулося до господарського суду Черкаської області з позовом до АТ «Дашуківські бентоніти» про стягнення заборгованості у розмірі 5281004,16 грн. основного боргу (вартість недопоставленого товару). 
Позовні вимоги були мотивовані неналежним виконанням відповідачем договору №К-ДБ-4-0925/1 від 25.09.2015 про поставку глини в частині виконання зобов`язання щодо поставки передоплаченого товару.
Рішенням господарського суду Черкаської області від 04.11.2019 у справі №925/731/18, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2020 та постановою Верховного Суду від 09.04.2020, позов ПрАТ «Завод обважнювачів» задоволено; стягнуто з АТ «Дашуківські бентоніти» на користь ПрАТ «Завод обважнювачів» 5281004,16 грн. основного боргу на підставі договору від 25.09.2015 №К-ДБ-4-0925/1. 
10.03.2020р. на виконання рішення господарського суду Черкаської області від 04.11.2019 у справі №925/731/18 видано відповідний наказ.
Господарський суд Черкаської області рішенням від 10.01.2025 у справі №925/731/18 переглянув рішення цього ж суду від 04.11.2019 за нововиявленими обставинами, за результатами якого: частково задовольнив заяву АТ «Дашуківські бентоніти» від 06.08.2020 про перегляд рішення господарського суду Черкаської області від 04.11.2019р. у справі №925/731/18 за нововиявленими обставинами; рішення господарського суду Черкаської області від 04.11.2019 змінив; позов ПрАТ «Завод обважнювачів» до АТ «Дашуківські бентоніти» задовольнив частково; стягнув з АТ «Дашуківські бентоніти» на ПрАТ «Завод обважнювачів» 3391501,87 грн. основного боргу; в решті вимог в позові відмовив.
В результаті перегляду судового рішення у справі №925/731/18 за нововиявленими обставинами було зменшено заборгованість АТ «Дашуківські бентоніти» перед ПрАТ «Завод обважнювачів» з 5281004,16 грн. до 3391501,87 грн., а нововиявленими обставинами було враховано наявність залізничних накладних, про які не було відомо на час розгляду справи та наявність судового рішення про визнання недійсними додаткової угоди та додатку до договору поставки, за яким стягувалася заборгованість.
12.02.2025 господарський суд Черкаської області видав відповідний наказ на виконання рішення господарського суду Черкаської області від 10.01.2025 у справі №925/731/18.
Крім того, господарський суд Черкаської області ухвалою від 10.04.2025 у справі №925/731/18 визнав таким, що не підлягає виконанню повністю наказ господарського суду Черкаської області від 10.03.2020, виданий на виконання рішення господарського суду Черкаської області від 04.11.2019 у справі №925/731/18.
25.09.2023 між ТОВ «Євроенерготрейд» (як первісний кредитор) та ТОВ «Укрбентопром» (як новий кредитор) укладено договір №25/09 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за договором про постачання електричної енергії №ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 від 11.10.2021 (далі - Договір відступлення №25/09), за умовами якого:
- боржник - споживач за договором про постачання електричної енергії, право вимоги до якого відступається за цим договором, а саме: ПрАТ «Завод обважнювачів» (1.1.1);
- заборгованість - частина невиконаних боржником грошових зобов`язань перед первісним кредитором в частині залишку суми заборгованості відповідно до умов договору про постачання електричної енергії, розмір якої визначено в п.2.2 цього договору та підтверджується рішенням господарського суду Донецької області від 29.11.2022 у справі №905/599/22, яке набрало законної сили (п.1.1.2);
- ціна договору - певна сума грошових коштів, що передається новим кредитором первісному кредитору, як оплата за набуття права вимоги за цим договором, розмір якої визначається сторонами в порядку та на умовах, передбачених цим договором (п.1.1.5);
- документація - оригінали та/або засвідчені копії документів, що стосуються заборгованості боржника, які підтверджують дійсність та наявність права вимоги первісного кредитора до боржника, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника, щодо погашення заборгованості (п.1.1.7);
- первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у порядку та строки встановлені цим договором (п.2.1);
- розмір заборгованості боржника, що відступається, становить 3700 000 грн., що є частиною від усієї суми заборгованості боржника перед первісним кредитором, яка становить 6665093,71 грн. (п.2.2);
- право вимоги переходить до нового кредитора з моменту здійснення новим кредитором перед первісним кредитором першого платежу за відступлення права вимоги (ціни договору) згідно з п.4.2 цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржника стосовно заборгованості, про що між первісним кредитором та новим кредитором складається акт приймання-передачі права вимоги (п.3.1.3);
- первісний кредитор зобов`язується протягом п`яти календарних днів з моменту переходу до нового кредитора права вимоги надіслати боржнику письмові повідомлення про відступлення новому кредитору права вимоги. Підтвердженням належного повідомлення боржника про відступлення первісним кредитором права вимоги новому кредитору є реєстр відправленої кореспонденції, описи вкладення у цінний лист та докази надіслання таких відправлень (п.3.1.5);
- ціна договору складає 3700000 грн. (без ПДВ); ціна договору відповідає розміру заборгованості, що відступається за цим договором (п.4.1);
- новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору ціну договору шляхом перерахування первісному кредитору грошових коштів у сумі, що дорівнює ціні договору, за наступним графіком: перший платіж у розмірі 925000 грн. - до 01.10.2023; наступний платіж у розмірі 925000 грн. - протягом одного року, починаючи з 01.10.2023 рівними щомісячними платежами по 77085,34 грн.; залишок несплаченої ціни договору у розмірі 1850000 грн. - протягом десяти років, починаючи з 01.10.2024; останній платіж має бути сплачений новим кредитором на користь первісного кредитора не пізніше 01.10.2034 (п.4.2);
- у випадку порушення строків оплати по кожному окремому платежу первісний кредитор має право розірвати договір про відступлення права вимоги шляхом направлення поштового повідомлення про порушення умов договору про відступлення права вимоги, при цьому договір вважається фактично розірваним на наступний день з моменту отримання такого повідомлення або на одинадцятий день з моменту відправлення такого повідомлення, при цьому новий кредитор несе відповідальність за отримання такого повідомлення (п.4.5);
- в день переходу права вимоги первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає за актом приймання-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору, документи, що підтверджують право вимоги; новий кредитор має право запитувати у первісного кредитора додаткову інформацію або документи, що стосуються відступленого права вимоги, порядок та строки надання такої інформації узгоджуються окремо між новим кредитором та первісним кредитором (пункти 5.1, 5.2);
- договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.10.1);
- новий кредитор може відступити або передати всі або будь-які права, вигоду та зобов`язання за цим договором третім особам з моменту набуття ним права вимоги згідно з п.3.1.3 договору (п.11.2).
За змістом акту прийому-передачі документів від 25.09.2023 ТОВ «Євроенерготрейд» передало ТОВ «Укрбентопром» судову копію рішення господарського суду Донецької області від 29.11.2022 у справі №905/599/22 (оригінал), договір про постачання електричної енергії №ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 від 11.10.2021 та додатки до нього (копія).
У період з 27.09.2023 до 07.10.2024 новий кредитор перерахував на користь первісного кредитора грошові кошти в сумі 1850024,08 грн.
27.09.2023 між ТОВ «Укрбентопром» (як первісний кредитор) та АТ «Дашуківські бентоніти» (як новий кредитор) укладено договір №27/09 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за договором про постачання електричної енергії №ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 від 11.10.2021 (далі - Договір відступлення №27/09), за умовами якого:
- боржник - споживач за договором про постачання електричної енергії, право вимоги до якого відступається за цим договором, а саме: ПрАТ «Завод обважнювачів» (1.1.1);
- заборгованість - частина невиконаних боржником грошових зобов`язань перед ТОВ «Євроенерготрейд» в частині залишку суми заборгованості відповідно до умов договору про постачання електричної енергії, розмір якої визначено в п.2.2 цього договору та підтверджується рішенням господарського суду Донецької області від 29.11.2022 у справі №905/599/22, яке набрало законної сили, право вимоги на яку перейшло до первісного кредитора на підставі договору №25/09 від 25.09.2023 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за договором про постачання електричної енергії №ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 від 11.10.2021 та квитанції про оплату на суму 925000 грн. (п.1.1.2);
- ціна договору - певна сума грошових коштів, що передається новим кредитором первісному кредитору, як оплата за набуття права вимоги за цим договором, розмір якої визначається сторонами в порядку та на умовах, передбачених цим договором (п.1.1.4);
- документація - оригінали та/або засвідчені копії документів, що стосуються заборгованості боржника, які підтверджують дійсність та наявність права вимоги первісного кредитора до боржника, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника, щодо погашення заборгованості (п.1.1.2),
- первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у порядку та строки встановлені цим договором (п.2.1);
- розмір заборгованості боржника, що відступається, становить 3700000 грн. (п.2.2);
- право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржника стосовно заборгованості, про що між первісним кредитором та новим кредитором складається акт приймання-передачі права вимоги (п.3.1.3);
- первісний кредитор зобов`язується протягом п`яти календарних днів з моменту переходу до нового кредитора права вимоги надіслати боржнику письмові повідомлення про відступлення новому кредитору права вимоги; підтвердженням належного повідомлення боржника про відступлення первісним кредитором права вимоги новому кредитору є реєстр відправленої кореспонденції, описи вкладення у цінний лист та докази надіслання таких відправлень (п.3.1.5);
- ціна договору складає 3700000 грн. (без ПДВ); ціна договору відповідає розміру заборгованості, що відступається за цим договором (п.4.1);
- новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору ціну договору шляхом перерахування первісному кредитору грошових коштів у сумі, що дорівнює ціні договору, протягом десяти років, починаючи з 01.10.2023р.; останній платіж має бути сплачений новим кредитором на користь первісного кредитора не пізніше 01.10.2033р. (п.4.2);
- у випадку порушення строків оплати по кожному окремому платежу первісний кредитор має право розірвати договір про відступлення права вимоги шляхом направлення поштового повідомлення про порушення умов договору про відступлення права вимоги, при цьому договір вважається фактично розірваним на наступний день з моменту отримання такого повідомлення або на одинадцятий день з моменту відправлення такого повідомлення, при цьому новий кредитор несе відповідальність за отримання такого повідомлення (п.4.5);
- в день переходу права вимоги первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає за актом приймання-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору, документи, що підтверджують право вимоги. Новий кредитор має право запитувати у первісного кредитора додаткову інформацію або документи, що стосуються відступленого права вимоги, порядок та строки надання такої інформації узгоджуються окремо між новим кредитором та первісним кредитором (пункти 5.1, 5.2);
- договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.10.1);
- новий кредитор може відступити або передати всі або будь-які права, вигоду та зобов`язання за цим договором третім особам з моменту набуття ним права вимоги згідно з п.3.1.3 договору (п.11.2).
За змістом акту прийому-передачі документів від 27.09.2023 ТОВ «Укрбентопром» передало АТ «Дашуківські бентоніти» Договір відступлення №25/09, договір про постачання електричної енергії №ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 від 11.10.2021 з додатками, квитанцію про оплату на суму 925000 грн. до Договору відступлення №25/09, рішення господарського суду Донецької області від 29.11.2022 у справі №905/599/22.
АТ «Дашуківські бентоніти» перерахувало на користь ТОВ «Укрбентопром» 05.03.2025 та 06.03.2025 грошові кошти в сумі 800000 грн.
Окрім того, 30.09.2024 та 31.10.2024 АТ «Дашуківські бентоніти» та ТОВ «Укрбентопром» склали акти зарахування зустрічних однорідних вимог на суми 2352700 грн. та 2521200 грн., згідно з якими зазначалось, що зобов`язання:
- АТ «Дашуківські бентоніти» перед ТОВ «Укрбентопром» за договором доручення від 01.01.2022 припиняються в загальній сумі 1973900 грн., за договором №27/09 від 27.09.2023 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за договором про постачання електричної енергії №ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 від 11.10.2021 припиняються в загальній сумі 378800 грн. та 2521200 грн.;
- ТОВ «Укрбентопром» перед АТ «Дашуківські бентоніти» за договором оренди №01/08 від 01.08.2023 припиняються в сумі 500 грн. та 500 грн., за договором оренди комплексу будівель і споруд №01/22 від 01.01.2022 припиняються в сумі 150000 грн. та 5000 грн., за договором оренди транспортних засобів №16-02 від 16.02.2022 припиняються в сумі 6500 грн. та 6500 грн., за договором оренди майна №4 від 16.05.2022 припиняються в сумі 1200 грн. та 1200 грн., за договором поставки №01/07 від 01.07.2023 припиняються в сумі 2194500 грн. та 2508000 грн.
27.09.2023 АТ «Дашуківські бентоніти» склало акт зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимог, у якому зазначено про припинення зобов`язань на суму 3700000 грн.:
- ПрАТ «Завод обважнювачів» перед АТ «Дашуківські бентоніти» за договором про постачання електричної енергії №ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 від 11.10.2021 на підставі Договорів відступлення №25/09, №27/09;
- АТ «Дашуківські бентоніти» перед ПрАТ «Завод обважнювачів» за договором №К-ДБ-4-0925/1 від 25.09.2015 про поставку глини.
Наведені вище обставини, зокрема, були предметом розгляду Верховного Суду в постанові від 22.08.2025 у справі №905/512/22 при вирішенні питання можливості стягнення заборгованості з особи, яка має заборгованість перед боржником, що підтверджена рішенням суду, яке набрало законної сили в порядку ч.1 ст.336 Господарського процесуального кодексу України.
В обґрунтування позову позивач посилається, зокрема, на те, що за договорами постачання електричної енергії неможливе відступлення права вимоги, оскільки це суперечить Закону "Про ринок електричної енергії".
Так, 11.10.2021 між ТОВ «Євроенерготрейд» та ТОВ «Завод обважнювачів» шляхом підписання комерційної пропозиції (додаток 2 до Договору постачання електричної енергії споживачу ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 від 11.10.2021) та Заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу було укладено публічний договір про постачання електричної енергії.
Частинами 1, 2, 5, 6, 8 ст.75 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі, у тому числі шляхом клірингу (неттінгу), відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку. Покупці електричної енергії, які купують електричну енергію в електропостачальників, вносять плату за отриману електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання електропостачальника в одному з уповноважених банків. Кошти з поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальника перераховуються згідно з алгоритмом, який встановлюється Регулятором. Такий алгоритм розподілу коштів з поточного рахунка із спеціальним режимом використання електропостачальника передбачає, за звичайних умов, перерахування всіх коштів, що надходять від покупців на поточний рахунок із спеціальним режимом використання електропостачальника, у повному обсязі на поточні рахунки електропостачальника. Внесення змін до зазначеного алгоритму здійснюється виключно у разі прострочення електропостачальником у строки та порядку, що визначені правилами ринку, оплати вартості його небалансів електричної енергії. Такі зміни до алгоритму діють до повного погашення заборгованості електропостачальника перед оператором системи передачі. Зміни до алгоритму вносяться на підставі подання оператора системи передачі у разі виникнення заборгованості електропостачальника перед оператором системи передачі. Зміни до алгоритму мають передбачати, що кошти з поточного рахунка із спеціальним режимом використання електропостачальника перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оператора системи передачі до повного погашення недоплати за куплений електропостачальником небаланс електричної енергії. Перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальників, оператора системи передачі та оператора ринку затверджується та оприлюднюється Регулятором. У разі перерахування коштів за електричну енергію та послуги на інші рахунки, ніж поточні рахунки із спеціальним режимом використання, у випадках, визначених цією статтею, отримувачі повинні повернути ці кошти у триденний строк з моменту їх отримання. У разі неповернення у цей строк коштів, сплачених на інші рахунки, ніж поточні рахунки із спеціальним режимом використання, ці суми підлягають стягненню до державного бюджету як санкція за вчинене правопорушення. Зарахування коштів до державного бюджету не звільняє їхніх отримувачів від повернення цих коштів відповідному учаснику ринку.
Пунктами 4.1, 4.2 розділу IV ПРРЕЕ передбачено, що розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів. Послуги з розподілу або передачі електричної енергії оплачуються відповідно до умов договору споживача з електропостачальником або споживачем, або електропостачальником на зазначений у відповідних договорах поточний рахунок оператора системи.
Згідно з п.4.5 розділу IV ПРРЕЕ, оплата електропостачальнику вартості електричної енергії, у тому числі на підставі визнаної претензії, здійснюється виключно коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання електропостачальника. Споживач, який купує електричну енергію відповідно до умов договору в електропостачальника, здійснює оплату за виставленим електропостачальником рахунком виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання цього електропостачальника в одному з уповноважених банків.
Позивач вважає, що у відповідності до умов укладеного договору від 11.10.2021 №ЄЕТ-ЗАВОБЕЕ-11/10/2021 саме ТОВ «Євроенерготрейд» у розумінні приписів п.30 ч.1 ст.1 Закону України "Про ринок електричної енергії" є електропостачальником, який зобов`язаний відкрити поточний рахунок із спеціальним режимом використання в уповноваженому банку та використовувати його при здійсненні розрахунків за куплену електричну енергію.
А отже, на думку позивача, передача права вимоги до ТОВ «Укрбентопром» за договором про постачання електричної енергії від 11.10.2021 №ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/2021 щодо стягнення заборгованості за поставлену в електричну енергію в сумі 3700000,00 від усієї суми заборгованості від ТОВ «Євроенерготрейд» до АТ «Дашукіські бентоніти», є неможливою, оскільки матиме своїм наслідком необхідність сплати ПрАТ «Завод обважнювачів» за спожиту електричну енергію не постачальнику на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, а іншій особі АТ «Дашукіські бентоніти», що прямо суперечить приписам ст.75 Закону України «Про ринок електричної енергії».
Також позивач просить врахувати, що за спірними договорами відступлення права вимоги не було передано Актів приймання-передачі електричної енергії, які є первинними документами та підтверджують суму заборгованості, що свідчить про відсутність переходу прав та обов`язків за Договором від 11.10.2021 №ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/2021 до правонаступників. 
Окремо, позивач наголосив, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень у справі №905/599/22, відсутні судові рішення про визнання виконавчого документа, таким що не підлягає виконанню в частині суми відступлення права вимоги у розмірі 3700000,00 грн. 
Таким чином, на виконанні в примусовому порядку перебуває виконавчий документ, на всю суму заборгованості згідно рішенням господарського суду Донецької області від 29.11.2022 у справі №905/599/22.
Ні ТОВ "Євроенерготрейд", ні АТ "Дашуківські бентоніти" не звертались до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в частині суми відступлення права вимоги у відповідності до ст. 328 ГПК України. 
Окрім того, рішенням господарського суду Донецької області від 07.03.2024р. у справі №905/42/24 стягнуто з ПрАТ "Завод обважнювачів" на користь ТОВ "Євроенерготрейд" 194293,97 грн. 3% річних, 577905,80 грн. інфляційні втрати, а також витрати з оплати судового збору у розмірі 7413,12 грн. у зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії №ЄЕТ-ЗАВОБЕЕ-11/10/21 від 11.10.2021р. в частині оплати поставленої електричної енергії та рішення господарського суду Донецької області від 29.11.2022р. у справі №905/599/22. 
24.04.2024р. відкрито ще одне виконавче провадження, де сторонами є саме ТОВ "Євроенерготрейд" та ПрАТ "Завод обважнювачів".
Зазначені обставини, на думку позивача, також підтверджують, що відступлення права вимоги за спірними договорами не відбулось. 
Щодо Акту зарахування (заліку) зустрічних однорідних, то позивач наполягав на недійсності останнього, в тому числі, з підстав відсутності його підписання з боку ПрАТ "Завод обважнювачів". 
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Донецької області, в якому останній просив визнати недійсним Договір №25/09 від 25.09.2023 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії №ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 від 11.10.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбентопром»; визнати недійсним Договір №27/09 від 27.09.2023 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії №ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/21 від 11.10.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбентопром» та Акціонерним товариством «Дашуківські бентоніти»; визнати недійсним Акт зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимог, підписаний АТ «Дашукіські бентоніти» 27.09.2023.
15.12.2025 господарським судом Донецької області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у позові, з огляду на нижче викладене.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Об`єктом захисту може бути порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Водночас приписами процесуального права , статтею 4 ГПК України, також визначено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачами з урахуванням належно обраного способу судового захисту.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.
Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу (частина друга статті 45 Господарського процесуального кодексу України).
При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.
Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (правові висновки Верховного Суду у постановах від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 Цивільного кодексу України).
Отже, відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Зазначені висновки сформовані, зокрема, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16.
Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (такий висновок міститься у пункті 53 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-605цс16).
Свобода договору, яка передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, і свобода підприємницької діяльності, яка полягає у самостійному здійсненні без обмежень будь-якої підприємницької діяльність, не забороненої законом, є ключовими засадами цивільного права та господарського права, закріпленими у статті 3, 627 Цивільного кодексу України, статті 6, 43 Господарського кодексу України. Визнання договору недійсним за позовом третьої особи, не сторони договору, є суттєвим втручанням держави у зазначені принципи і порушений інтерес особи має бути таким, що вимагає такого втручання і таке втручання має бути єдиним можливим способом виправлення правової ситуації.
Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20.
Отже, крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 387/515/18.
Виходячи з наведених норм, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину, суду необхідно вирішити питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.
Крім того, колегія суддів враховує, що у постанові Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 викладено правову позицію, відповідно до якої особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).
Подібна усталена правова позиція сформована і в практиці Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", застосовується судами як джерело права при розгляді справ.
Так, у справі «Пішторова проти Чехії» (PISTOROVA V. THE CZECH REPUBLIC від 26.10.2004) Європейський суд з прав людини наголосив, що стаття 1 Протоколу № 1 застосовується лише до наявних володінь і не гарантує права на придбання майна. Особа, яка скаржиться на порушення його або її права власності, повинна, перш за все, продемонструвати, що таке право існувало (§ 38).
Надаючи оцінку доводам сторін та наявним в матеріалах справи доказам, наданим позивачем на підтвердження власних доводів щодо порушення його права як заінтересованої особи при укладенні договору третіми сторонами, суди повинні з`ясувати, яким чином укладення такого договору впливає (порушує) на права цієї заінтересованої особи, чи підтверджується таке порушення наявними в матеріалах справи доказами, чи приведе визнання недійсним спірного договору до відновлення порушеного права (постанова Верховного Суду від 19.10.2021 у справі № 923/447/15 (923/116/20)).
Отже, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була його стороною. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 439/212/14-ц (провадження № 14-75цс18)).
У постанові від 18.07. 2018 у справі № 750/2728/16-ц (провадження № 61-8888св18) Верховний Суд наголосив, що кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння.
Як зазначалося вище, позивач, звернувся з позовом про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги №25/09 від 25.09.2023 та №27/09 від 27.09.2023, а також Акту зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимог від 27.09.2023.
Оцінюючи доводи апелянта щодо того, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам та документам та не встановив причинно наслідковий зв`язок між наведеними в позовній заяві обставинами справи, зокрема, яким чином оспорювані договори вплинули на права та законні інтереси ТОВ «Крамзалізничпостач» та що апелянт є заінтересованою особою у відповідності до ст. 215 ЦК України та дійшов хибного висновку, що ТОВ «Крамзалізничпостач» не є заінтересованою особою, судова колегія вважає за необхідне зазначити на наступне. 
Позивач, як заінтересована особа не довів, яким чином укладення такого договору впливає (порушує) на його права, чим підтверджується таке порушення та чи призведе визнання недійсним спірного договору до відновлення порушеного права. 
Разом з цим, позивач не є стороною жодного з вищенаведених правочинів.
Під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції позивач зазначав, що внаслідок укладення договорів відступлення права вимоги №25/09, №27/09, а в подальшому підписання Акту зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимог від 27.09.2023, виникли обставини, що впливають на належне виконання рішення суду у справі №905/36/23, де ТОВ «Крамзалізничпостач» виступає позивачем.
Як вже було встановлено судом, у лютому 2025 ТОВ «Крамзалізничпостач» звернулось до суду в межах справи №905/36/23 із заявою про звернення стягнення на грошові кошти особи, яка має заборгованість перед боржником, в якій заявник просив суд звернути стягнення на грошові кошти АТ «Дашуківські бентоніти», яке має заборгованість перед ПрАТ "Завод Обважнювачів" згідно з рішенням господарського суду Черкаської області від 10.01.2025р. у справі №925/731/18, у рахунок погашення заборгованості відповідно до рішення господарського суду Донецької області від 15.05.2023р. у справі №905/36/23.
При розгляд відповідної заяви судами апеляційної та касаційної інстанцій було враховано, що договори відступлення №25/09, №27/09, а також акт зарахування зустрічних однорідних вимог, не були визнанні в судовому порядку недійсними, а тому такі правочини є підставою для виникнення у сторін цих правочинів відповідних прав та обов`язків.
Відповідно, суд апеляційної інстанції, позицію якого підтримав Верховний Суд, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ТОВ «Крамзалізничпостач» про звернення стягнення на грошові кошти у порядку статті 336 ГПК, адже судом не було встановлено наявності заборгованості АТ «Дашуківські бентоніти» перед ПрАТ «Завод обважнювачів».
В силу чинних законодавчих положень вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані перш за все на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.
Самі по собі дії осіб, зокрема щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.
Натомість, під час розгляду справи позивачем не було наведено обґрунтованих доводів, що оскаржувані правочини яким-небудь чином впливали на обов`язки чи порушували права ТОВ «Крамзалізничпостач» на момент їх укладення, тобто в 2023 році. 
Посилання заявника апеляційної скарги на те, що визнання оспорюваних договорів та акту зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимоги поновить права апелянта, як кредитора (стягувача) ПРАТ «Завод обважнювачів», оскільки останній все ще буде кредитором АТ «Дашуківські бентоніти», а ТОВ «Крамзалізничпостач» зможе отримати грошові кошти на виконання рішення суду за рахунок надходження стягнутої заборгованості з АТ «Дашікуівські бентоніти» на користь ПРАТ «Завод обважнювачів» у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження» або матиме можливість звернутись до суду з заявою про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником в порядку ст. 336 ГПК України, судова колегія вважає необґрунтованими.
Так, спірні правочини, які просить визнати недійсними апелянт, перешкоджають задоволенню його заяви про звернення стягнення на грошові кошти особи, яка має заборгованість перед боржником, що була ініційована та подана останнім в межах справи №905/36/23 в лютому 2025, не може бути підставою для визнання таких правочинів недійсними, оскільки наведене не є обставиною, яка існувала на момент вчинення цих правочинів.
Разом з тим, зазначені посилання розцінюються судом апеляційної інстанції, як припущення та не можуть бути покладені в основу законного та обґрунтованого рішення. 
Натомість, за наслідками задоволення позову має відбуватися поновлення (захист) майнових прав позивача або ж його інтереси можуть бути реалізовані, внаслідок чого він здатний буде набути прав.
Частинами 1 і 2 статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. 
Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону у разі недійсності правочину (близький за змістом висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021р. у справі №904/1907/15). 
Проте згідно з частиною 5 статті 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Позов особи, яка не є стороною правочину, до однієї із сторін про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на користь іншої за правовою природою є різновидом похідного позову (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021р. у справі №761/45721/16-ц, пункти 74 -78, 101, 103, 111). 
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 26.05.2023 у справі №905/77/21 сформулював правовий висновок про те, що позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.
Оцінюючи твердження апелянта щодо того, що суд першої інстанції, дійшов хибного висновку, що апелянт обрав невірний спосіб захисту, однак ТОВ «Крамзалізничпостач» з зазначеним не може погодитись, оскільки визнання недійними договорів та акту зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимог відновить порушені права апелянта як кредитора та стягувача, оскільки при задоволенні позовної заяви, з власності ПРАТ «Завод обважнювачів» не вибуде дебіторська заборгованість, за рахунок якої можна виконати рішення Господарського суду Донецької області від 15.05.2023 у справі № 905/36/23, не приймаються судовою колегією, з огляду на наступне.
В даному випадку позивач, звертаючись до суду із позовною заявою, обрав неефективний спосіб захисту, оскільки він не призведе до отримання ним заборгованості від ПрАТ «Завод обважнювачів», що виникла перед позивачем та підтверджується судовим рішенням у справі №905/36/23, оскільки така заборгованість не є предметом жодного із оспорюваних правочинів. 
Водночас в даному випадку не є можливим і застосування будь-яких наслідків недійсності спірних правочинів, які б реально дали можливість позивачу отримати визнану в судовому порядку заборгованість від ПрАТ «Завод обважнювачів». 
Судова колегія зазначає ,що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав також є самостійною підставою для відмови в позові.
Позивачем не зазначено конкретних фактів порушення його майнових прав та інтересів внаслідок укладення відповідачами спірних договорів у та не доведено, що в результаті визнання їх недійсним його права будуть захищені та відновлені.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 квітня 2021 в справі №910/10011/19.
Оскільки не доведення позивачем порушення його права та законного інтересу внаслідок укладення між відповідачами спірних договорів є самостійною підставою для відмови в позові, без необхідності встановлення судами обґрунтованості позовних вимог в цілому, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Доводи апелянта про те, що спеціальний режим розрахунків у сфері ринку електричної енергії виключає можливість відступлення права грошової вимоги або припинення зобов`язання шляхом зарахування, колегія суддів вважає необґрунтованими. 
Закон України «Про ринок електричної енергії» регулює порядок здійснення розрахунків між учасниками ринку, зокрема, визначає вимоги щодо використання спеціальних рахунків, однак не містить прямої імперативної заборони на відступлення права грошової вимоги чи припинення зобов`язанням способом, передбаченим статтею 601 Цивільного кодексу України.
Сам по собі встановлений законом порядок проведення платежів не змінює правової природи грошової вимоги як майнового права та не позбавляє її оборотоздатності. Відтак, відсутні підстави вважати, що спірні правочини суперечать імперативним нормам спеціального законодавства.
Разом з цим, положення договору про постачання електричної енергії від 11.10.2021 № ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/2021 не містять застережень про неможливість заміни кредитора у зобов`язанні без згоди боржника.
Окрім того, за договорами відступлення вже не є правовідносинами щодо постачання електричної енергії, оскільки за ними фактично відступлено заборгованість, яка у цьому випадку установлена судовим рішенням у справі № 905/599/22.
Посилання апелянта на те, що Акти зарахування зустрічних однорідних вимог мають ставитись під сумнів, оскільки Акт зарахування (заліку) зустрічних однорідних вимог підписаний АТ «Дашукіські бентоніти», та у Акті відсутній підпис ПрАТ «Завод обважнювачів», також, відхиляються колегією суддів, у зв`язку з наступним. 
Зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін (стаття 601 ЦК).
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 навів правовий висновок, за яким безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.
Отже, внаслідок укладання договору відступлення права вимоги АТ «Дашуківські бентоніти» набуло зустрічне право вимоги до ПрАТ «Завод обважнювачів» та здійснило зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку статті 601 ЦК України.
Окрім того, оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині того, що за договорами відступлення права вимоги не було передано Актів приймання-передачі електричної енергії, який є первинним документом та підтверджують суму заборгованості, що свідчить про відсутність переходу прав та обов`язків за договором від 11.10.2021 №ЄЕТ-ЗАВОБ-ЕЕ-11/10/2021 до правонаступників, слід зазначити на таке.
Залежно від установлених судами обставин конкретної справи документ, який сторони справи іменують як «акт приймання-передачі», може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Встановлення правової природи акта приймання-передачі - це питання дослідження як його змісту, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Висновок із цього приводу в разі його необхідності для вирішення справи повинен робити суд у межах кожної окремої справи.
Таким чином, суд досліджує акт у кожному конкретному випадку та надає йому оцінку залежно від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи створює він юридичні наслідки. Правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі № 916/379/23.
Разом з тим, відсутність акта приймання-передачі не означає відсутність переходу прав, оскільки правочин може підтверджуватися іншими доказами (оплатою, фактичним використанням, чеками).
Посилання апелянта на те, що договір №25/09 та договір №27/09 не містять відомостей, за який період наданих послуг з постачання електричної енергії було здійснено відступлення права вимоги, оскільки відступлення здійснювалось не на всю суму заборгованості, а лише на її частину, відповідно договори відступлення права вимоги мали б містити інформацію за який період відступлено право вимоги з зазначенням Актів приймання-передачі наданих послуг, які б підтверджували заборгованість та передавались би правонаступнику, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки всі необхідні істотні умови договорів викладені сторонами та узгоджені між ними, а незгода особи, яка не є стороною договору з його умовами не свідчить, що такий договір є недійсним.
Разом з цим, факт наявності чи відсутності розрахунків за договором про відступлення права вимоги, укладеним між ТОВ «Укрбентопром» та АТ «Дашуківські бентоніти» 27.09.2023, в тому числі і частковим зарахуванням (заліком) взагалі не впливає на факт переходу права вимоги за таким договором, адже у відповідності до пункту 3.1.3 цього договору, право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання цього договору.
Апелянт, також, посилається на те, що ТОВ «Укрбентопром» та АТ «Дашуківські бентоніти» пов`язані між собою. Так, станом на 24.07.2023, кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Укбентопром» був ОСОБА_1 , а засновниками: Інші організаційно-правові форми Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «СКРЕФ» та ОСОБА_2 . Керівником ТОВ «Укбентопром» з 24.02.2023 є ОСОБА_2 . Кінцевим бенефіціарним власником АТ «Дашуківські бентоніти» є ОСОБА_1 , а засновниками: Товариство з обмеженою відповідальністю «Даш-Бент Інвест» та ОСОБА_3 . Також пов`язаною особою з ТОВ «Укрбентопром» та АТ «Дашуківські бентоніти» є ТОВ «РДФ ЮА», кінцевим бенефіціарним власником якого є ОСОБА_1 , керівником Товариства є ОСОБА_2 . Зазначене підтверджує взаємозв`язок ТОВ «Укрбентопром» та АТ «Дашуківські бентоніти», а саме що на дату укладення Договору відступлення права вимоги №27/09, засновником був ОСОБА_1 , а керівником був ОСОБА_2 , що свідчить про пов`язаність та є однією із ознак фраудаторного правочину.
Судова колегія з такими аргументами не погоджується та зазначає на таке.
Фраудаторним може виявитися будь-який правочин (договір), укладений між учасниками цивільних відносин, який не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що визначені ст.203 ЦК, зокрема: зміст правочину суперечить ЦК, актам законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (власність використовується на шкоду іншим); волевиявлення боржника як учасника правочину є неправомірним, внутрішня воля націлена на обман, "на зло" іншій особі (кредитору); правочин не є реальним, не має економічної мети, правові наслідки є зловживанням правами та викликають порушення прав кредиторів.
Так, у постанові від 07.10.2020 у справі №755/17944/18 Верховний Суд зазначив, що договором, який вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний правочин (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність чи відсутність оплати ціни контрагентом боржника.
Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.
Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: момент укладення договору; контрагент (контрагенти), з яким (якими) боржник вчиняє оспорюваний договір; ціна договору (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни договору контрагентом боржника. Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.06.2021 у справі №904/7905/16, від 24.11.2021 у справі №905/2030/19 (905/2445/19), від 18.06.2024 у справі №911/2276/22, від 15.05.2025 у справі №922/733/24.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач у ході розгляду справи не навів і не підтвердив належними, допустимими та вірогідними доказами жодної з обставин, які відповідно до законодавства та усталеної практики Верховного Суду можуть свідчити про фраудаторний характер оспорюваних договорів. Зокрема, позивачем не доведено наявності між ТОВ «Укрбентопром» та АТ «Дашуківські бентоніти» відносин заінтересованості, пов`язаності чи афілійованості, які б дозволяли зробити висновок про узгодженість їхніх дій або вчинення правочинів з метою заподіяння шкоди іншим особам.
За таких обставин, судова колегія доходить до висновку, що саме по собі припущення позивача про штучність або фраудаторність правочинів, без доведення конкретних юридично значущих фактів, не може слугувати підставою для визнання договорів недійсними. 
Колегія суддів відхиляє довід апелянта про те, що відсутність передання первинних документів свідчить про недійсність договорів відступлення права вимоги.
За змістом статей 512-516 Цивільного кодексу України перехід права вимоги відбувається на підставі правочину між первісним і новим кредитором та не залежать від факту передання бухгалтерських або інших підтвердних документів. Передання таких документів має значення для підтвердження обсягу та змісту вимоги, але не є юридичною умовою виникнення права у нового кредитора. Отже, сама по собі відсутність доказів передання окремих документів не спростовує факту укладення договорів та не свідчить про їх фіктивність або відсутність волевиявлення сторін. Матеріали справи не містять належних доказів того, що спірні договори не були спрямовані на реальний перехід права вимоги.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що на виконанні в примусовому порядку перебуває виконавчий документ, на всю суму заборгованості згідно рішенням господарського суду Донецької області від 29.11.2022 у справі №905/599/22, втім відповідачі не звертались до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в частині суми відступлення права вимоги у відповідності до ст. 328 ГПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на таке.
Відступлення права вимоги є договірним процесом, який регулюється цивільним законодавством (ст. 512-519 ЦК України) та має договірний характер.
Право вимоги переходить до нового кредитора в момент укладення відповідного договору (цесії). З цього моменту первісний кредитор втрачає статус кредитора у відповідній частині зобов`язання.
Згідно зі ст. 52 ГПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін (зокрема при цесії), суд замінює таку сторону її правонаступником. 
Положеннями ст. 334 ГПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Саме процедура заміни сторони (ст. 334 ГПК), а не визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (ст. 328 ГПК), є належним способом врегулювання питання щодо того, хто саме має право на стягнення коштів.
Разом з цим, матеріали справи не містять доказів звернення сторони до суду з заявою про заміни правонаступником, а отже аргументи апелянта на те, що відступлення права вимоги (цесія) не відбулося, є передчасними.
Отже, відсутність судового рішення про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (в частині відступлення), не означає, що відступлення права вимоги (цесія) не відбулося.
Доводи апеляційної скарги про неповне дослідження судом першої інстанції та порушення статей 73, 74, 86 Господарського процесуального кодексу України є безпідставними, з огляду на те, що суд першої інстанції дослідив подані сторонами докази, надав їм оцінку в сукупності, виклав мотиви прийняття або відхилення кожного істотного доводу позивача та сформулював правові висновки з посиланням на норми матеріального права. Апелянт фактично висловлює незгоду з оцінкою доказів, однак така незгода сама по собі не свідчить про порушення судом норм процесуального права та не є підставою для скасування рішення відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.
Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову у позові відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
Відповідно до приписів статті 275 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. ( ст.276 ГПК України)
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 269,270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Крамзалізничпостач» на рішення господарського суду Донецької області від 15.12.2025 у справі № 905/828/25 - залишити без задоволення.
2.Рішення господарського суду Донецької області від 15.12.2025 у справі №905/828/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 -289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 16.02.2026. 

Головуючий суддя С.Ч. Жельне

Суддя П.В. Тихий 

Суддя М.М. Слободін