ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
06.04.2026	Справа № 910/1170/26	
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Білгород-Дністровська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Білгород-Дністровського морського порту) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Владар-Харків" про стягнення 23 656,00 грн,
без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2026 року Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Білгород-Дністровська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Білгород-Дністровського морського порту) (далі - Порт) звернулося Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Владар-Харків" (далі - Товариство) 23 656,00 грн, з яких: 11 828,00 грн - штраф, 11 828,00 грн - збитки. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не зареєстрував у встановленому законом порядку податкову накладну від 1 листопада 2017 року № 2 на господарську операцію з оплати товару на суму 70 968,00 грн (видаткова накладна від 1 листопада 2017 року № 624 на вищевказану суму), вчинену в межах укладеного між сторонами договору на закупівлю/поставку товарів від 24 травня 2017 року № 37-В-БДФ-17, у зв`язку з чим позивач втратив право на віднесення до податкового кредиту суми податку на додану вартість у розмірі 11 828,00 грн. Ураховуючи вказане, Товариство, посилаючись на статтю 22 Цивільного кодексу України (далі ? ЦК України), просило суд стягнути з відповідача завдані ним збитки у вищенаведеному розмірі, а також передбачені договором штрафні санкції у розмірі 11 828,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 9 лютого 2026 року відкрито провадження у справі № 910/1170/26 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).
Крім того, наведеною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Оскільки на час прийняття вищевказаної ухвали суду відомості про наявність у відповідача електронного кабінету були відсутні, з метою повідомлення останнього про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 9 лютого 2026 року про відкриття провадження у справі № 910/1170/26 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 3.
Проте поштовий конверт із копією зазначеної ухвали був повернутий підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення Товариству, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.
Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Частинами 1, 2 статті 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина 1 статті 4 цього Закону).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду від 9 лютого 2026 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Однак, Товариство в установлений строк відзиву на позовну заяву не подало, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направило.
Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
11 березня 2026 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява від 10 березня 2026 року, у якій останній повідомив про те, що ціна позову не змінилася, спірна заборгованість відповідачем погашена не була.
Інших заяв чи клопотань від учасників справи на адресу суду не надходило.
Беручи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2017 року між Портом і Товариством було укладено договір на закупівлю/поставку товарів від 24 травня 2017 року № 37-В-БДФ-17, за умовами якого останнє зобов`язалось поставити у власність позивача товар: свинцево-кислотні акумуляторні батареї, за кодом ДК 012:2015 - 31430000-9 "Електричні акумулятори", а Порт - прийняти й оплатити зазначену продукцію.
Цей договір підписаний повноважними представниками сторін і скріплений їх печатками.
Відповідно до пункту 1.2. вказаного правочину найменування, одиниці виміру, загальна кількість та ціна товару визначені в специфікації (додаток № 1), яка є його невід`ємною частиною.
За пунктами 3.1., 4.1 договору його ціна становить 79 200,00 грн з ПДВ. Ціна за одиницю товару зазначається в специфікації. Оплата за партію товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку покупця протягом 10-ти банківських днів з дати підписання видаткової накладної на відповідну партію товару та на підставі отриманого покупцем оригіналу належним чином оформленого рахунку від постачальника.
Пунктами 5.1., 5.2., 5.4.6., 5.4.8. вказаного правочину визначено, що поставка товару здійснюється протягом терміну дії цього договору окремими партіями на підставі замовлення покупця. Місце поставки (передачі) товару - склад покупця за адресою: 67700, Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Шабська, 81. Датою поставки товару вважається дата передачі постачальником покупцю партії товару згідно з підписаною сторонами видатковою накладною. Право власності на партію товару переходить від постачальника до покупця з моменту підписання сторонами видаткової накладної.
Товариство зобов`язалось надати позивачу належним чином оформлену податкову накладну, коригування податкової накладної, складену в електронній формі та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) в порядку й строки, визначені законодавством України (пункт 7.3.5. договору).
Відповідно до пунктів 8.2.4. та 8.4. вказаного правочину, у разі реєстрації Товариством податкової накладної, коригування податкової накладної в ЄРПН у строки, що перевищують строки, визначені пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у зв`язку з чим позивач втрачає право на нарахування податкового кредиту за відповідною сумою податку, постачальник за першою вимогою покупця протягом 7-ми календарних днів з дати отримання такої вимоги сплачує штраф у розмірі такого податкового кредиту. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії.
У пункті 12.8. договору зафіксовано, що сторони мають статус платників податку на прибуток та ПДВ на загальних підставах.
Цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками, якщо такі є, й діє до 31 грудня 2017 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 11.1. вказаного правочину).
У специфікації сторони погодили найменування, одиницю виміру, кількість і вартість обумовленого товару.
Судом встановлено, що на виконання умов вказаного правочину Товариство поставило, а Порт - без жодних заперечень і зауважень, прийняв обумовлений товар на загальну суму 70 968,00 грн, з яких ПДВ - 11 828,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: видаткової накладної від 1 листопада 2017 року № 624, яка підписана повноважними представниками сторін та скріплена їх печатками; товарно-транспортної накладної від 2 листопада 2017 року № 6106171102524050 з наявними на ній підписами експедитора та вантажоодержувача. 
Поставлений відповідачем товар був оплачений позивачем у повному обсязі, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 14 листопада 2017 року № 406 на суму 70 968,00 грн з призначенням платежу: "За батареї акумуляторні згідно рах. № 751 від 01.11.17, В т.ч. ПДВ20% - 11828,00 грн".
Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори й інші правочини.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічна за змістом норма міститься у частині 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), який був чинний на час виникнення спірних правовідносин.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що у зв`язку з невиконанням Товариством пункту 201.1 статті 201 ПК України позивач не зміг віднести суму ПДВ у загальному розмірі 11 828,00 грн до складу податкового кредиту відповідного періоду, оскільки відповідач неправомірно не зареєстрував податкову накладну на відповідну господарську операцію (поставка товару на загальну суму 70 968,00 грн) в ЄРПН.
З відомостей Електронного кабінету Порту, як платника податків, вбачається, що складена та подана Товариством на реєстрацію за результатами відповідної господарської операції за укладеним між сторонами договором податкова накладна від 1 листопада 2017 року № 2 на суму ПДВ 11 828,00 грн згідно даних з ЄРПН зареєстрована, але має статус "Реєстрацію зупинено".
Як зазначав позивач у своєму позові, за квитанцією про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН від 28 листопада 2017 року № 1 податковим органом реєстрацію вищевказаної податкової накладної було зупинено й запропоновано Товариству надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК, для прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН.
Однак, будь-яких дій на усунення виявлених контролюючим органом недоліків податкової накладної відповідачем з листопада 2017 року здійснено не було. Докази зворотнього в матеріалах справи відсутні. Докази оскарження відповідачем в установленому порядку вказаного рішення податкового органу про зупинення в реєстрації податкової накладної від 1 листопада 2017 року № 2 у матеріалах справи також відсутні й Товариством подані не були.
У зв`язку з цим Порт звертався до відповідача з: вимогою від 17 червня 2021 року № 658/12-01-09/Вих, претензією від 9 грудня 2021 року № 1199/12-01-09/Вих, вимогою від 20 жовтня 2025 року № 558/12-01-09/Вих (копії яких містяться в матеріалах справи), - про відшкодування завданих збитків у розмірі втраченого податкового кредиту на суму 11 828,00 грн. Однак, вказані вимоги й претензія залишені відповідачем без відповіді та задоволення.
Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
За пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів і послуг.
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці 1 цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з ЄРПН, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, у якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в ЄРПН, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
За приписами пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
За умовами пункту 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, у якому вони складені; для зведених податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких зведених податкових накладних, складених за операціями, визначеними пунктом 198.5 статті 198 та пунктом 199.1 статті 199 цього Кодексу, - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем місяця, у якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, у яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку.
У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в ЄРПН (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування, покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в ЄРПН. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку в зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.
Як вбачається з викладеного вище, згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок у встановлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в ЄРПН, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.
Відтак, враховуючи наведені приписи ПК України, відповідач повинен був зареєструвати в ЄРПН спірну податкову накладну до 30 листопада 2017 року (включно).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач, у порушення вищенаведених положень, не зареєстрував відповідну податкову накладну в установленому законом порядку.
Відтак, враховуючи положення пункту 198.6 статті 198 ПК України, а також те, що з дати відповідної видаткової накладної, на суму ПДВ якої не було зареєстровано податкову накладну, минуло більше 1095 днів, позивач втратив право на внесення податкового кредиту за цією господарською операцією на загальну суму 11 828,00 грн та, відповідно, право скористатись можливістю зменшення податкового зобов`язання на вказану суму.
Згідно з правовою позицією, викладеною в постановах: Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2019 року в справі № 908/1568/18 та Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 серпня 2018 року в справі № 917/877/17, - при порушенні контрагентом (продавцем) за договором обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних належним способом захисту для заявника (покупця) може бути звернення до суду з позовом про відшкодування завданих збитків.
У силу приписів статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Частиною 2 статті 224 ГК України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
За змістом статті 224 ГК України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно зі статтею 225 ГК України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Отже, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність не настає.
Як було зазначено вище, протиправна поведінка відповідача, яка полягала в порушенні обов`язку щодо складення та реєстрації відповідної податкової накладної, позбавила позивача права включити суми податку на додану вартість у загальному розмірі 11 828,00 грн до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на вказану суму. Відтак, внаслідок цієї поведінки відповідача Порт поніс збитки.
Згідно з пунктом 4 Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 грудня 2019 № 520 (далі - Порядок № 520), у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.
Пунктом 13 названого Порядку передбачено, що рішення комісії регіонального рівня про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Разом із цим, у матеріалах справи відсутні докази вжиття Товариством заходів щодо реєстрації відповідної податкової накладної за вчиненою між сторонами господарською операцією в ЄРПН, зокрема, докази оскарження відповідачем рішення податкового органу щодо блокування реєстрації податкової накладної, а також документи, які свідчать про вчинення відповідачем будь-яких інших дій, направлених на реєстрацію такої накладної.
Суд зазначає, що зупинення податковими органами реєстрації податкових накладних та наступне подання пояснень і відповідних документів є частиною процедури реєстрації, яка надає можливість суб`єкту владних повноважень упевнитись в законності господарської операції, на підставі якої платник податків отримує право на податковий кредит.
Тому той факт, що відповідач не подав передбачених пунктом 4 Порядку № 520 документів щодо рішення податкового органу про зупинення реєстрації спірної податкової накладної, фактично призвів до того, що позивач був позбавлений права включити зазначену суму ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 11 828,00 грн.
При цьому, хоча обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку в публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, невиконання такого обов`язку фактично завдало позивачу збитків (постанова Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2019 року в справі № 908/1568/18).
Враховуючи зазначене, має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкову накладну й неможливістю включення суми ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду Верховного Суду: від 3 серпня 2018 року в справі № 917/877/17 та від 3 грудня 2018 року в справі № 908/76/18.
Зважаючи на наявність усіх елементів складу господарського правопорушення, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість вимоги позивача щодо відшкодування на його користь збитків у розмірі 11 828,00 грн за рахунок Товариства. У зв`язку з цим позов у цій частині підлягає задоволенню.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 11 828,00 грн, нарахованого на підставі пункту 8.2.4. договору суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Разом із цим, у постанові Верховного суду в складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 6 лютого 2026 року в справі № 904/2953/24 викладено такий правовий висновок: "Приписи частин другої та третьої статті 6 та статті 627 Цивільного кодексу України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити. Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами. ПК України не передбачає застосування до правовідносин у сфері справляння податків і зборів правила "дозволено все, що не заборонено", як і не надає можливості застосування до цих правовідносин цивільного законодавства, у тому числі законодавства, що регулює зобов`язальні правовідносини сторін. Ці норми є імперативними, тобто, такими, що не допускають ніяких відхилень, можливості їх зміни шляхом узгодження цих змін сторонами. Обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, а включення до приватноправового договору обов`язків, що належать до публічно-правової сфери, до сфери регулювання податкового законодавства, не перетворює ці обов`язки на цивільні незалежно від волевиявлення сторін договору. У разі невідповідності договірного регулювання приписам імперативних норм застосуванню в будь-якому разі підлягають саме імперативні норми, відтак таке договірне регулювання не створює передбачених ним правових наслідків, не надає підстав для застосування договірної відповідальності. Відповідно сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору (справедливість, добросовісність, розумність). Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення".
Аналогічна правова позиція також викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду: від 1 червня 2021 року в справі № 910/12876/19, від 13 липня 2022 року в справі № 363/1834/17.
Як зазначалося судом, за приписами пункту 201.10. статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.
У цьому ж пункті ПК України зазначено, що у разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Отже, вказана норма ПК України є імперативною й презюмує правові наслідки у вигляді застосування штрафних санкцій за порушення строків реєстрації податкових накладних в ЄРПН, які передбачені цим Кодексом.
Поряд з цим, зі змісту статей 3, 173 ГК України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, вбачається, що зобов`язанням (господарським зобов`язанням) є обов`язки сторін вчинити дії, які спрямовані на досягнення мети договору, тобто, зобов`язанням виконавця є обов`язок виконати роботи (надати послуги), а зобов`язанням замовника обов`язок оплатити вартість цих робіт (послуг).
Відповідно до статей 174, 230 ГК України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, штрафні санкції можуть нараховуватись лише за неналежне виконання саме основних зобов`язань.
З системного тлумачення вказаних норм ГК України вбачається, що нездійснення реєстрації податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН протягом передбаченого законодавством строку не є порушенням з боку відповідача правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов`язання, оскільки обов`язок зі складання та реєстрації податкових накладних виникає у відповідача саме на підставі податкового законодавства.
Водночас, позивач і відповідач, укладаючи договір на закупівлю/поставку товарів від 24 травня 2017 року № 37-В-БДФ-17, визначили відповідальність постачальника (відповідача) (пункт 8.2.4. договору), яка настає у разі порушення останнім своїх зобов`язань щодо реєстрації податкової накладної.
Встановлюючи у договорі відповідальність відповідача у вигляді штрафу, сторони у такий спосіб фактично передбачили компенсацію позивачу негативних наслідків, яких він може зазнати у разі невиконання Товариством передбаченого нормами податкового законодавства зобов`язання зі складення та реєстрації податкової накладної й неможливості отримання позивачем у зв`язку із цим податкового кредиту.
Тобто, передбачена пунктом 8.2.4. договору відповідальність Товариства не пов`язана з виконанням ним своїх зобов`язань щодо поставки товару, оскільки виникає лише у разі невиконання останнім вимог податкового законодавства й не призводить до зміни характеру відповідних правовідносин за договором із податкових на господарські.
Таким чином, невиконання або неналежне виконання таких умов договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання та не може бути підставою для покладення на продавця господарської відповідальності у виді штрафної санкції.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 7 лютого 2019 року в справі № 913/272/18, від 2 травня 2018 року в справі № 908/3565/16.
Як зазначено в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 12 червня 2024 року в справі № 927/1252/23, позивач не вправі встановлювати той чи інший вид відповідальності за правопорушення у сфері оподаткування, так само як і погіршувати правове становище відповідача в частині скорочення строку для реєстрації податкової накладної, визначеного пунктом 201.10 статті 201 ПК України.
За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу, яка обґрунтована посиланням на умови пункту 8.2.4. договору щодо відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної, не узгоджується з імперативними приписами пункту 201.10 статті 201 ПК України та суперечить вищенаведеним правовим висновкам Верховного Суду.
У зв`язку з цим позовна вимога Порту про стягнення на його користь з відповідача штрафу в розмірі 11 828,00 грн є необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню.
За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, позов Порту підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Владар-Харків" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 3; ідентифікаційний код 32947554) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, місто Київ, проспект Берестейський, будинок 14; ідентифікаційний код 38727770) в особі філії "Білгород-Дністровська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Білгород-Дністровського морського порту) (67700, Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Шабська, будинок 81; ідентифікаційний код 38728376) 11 828 (одинадцять тисяч вісімсот двадцять вісім) грн 00 коп. збитків та 1 331 (одну тисячу триста тридцять одну) грн 20 коп. судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 6 квітня 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко