ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/42054/23 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н.П.
Суддів: Кобаля М.І., Ключковича В.Ю.
За участю секретаря: Мірошниченко С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року, суддя Колеснікова І.С., у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» до Державної аудиторської служби України про скасування частини вимоги,-

У С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної аудиторської служби України, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило:
- визнати протиправними та скасувати частину вимог, наведених Державною аудиторською службою України від 02.06.2023 № 002000-14/6314-2023 «Про усунення виявлених порушень», виявлених під час ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» за період з 01.10.2019 по 31.12.2022, а саме 2, 3, 4, 6:
« 2. Забезпечити стягнення коштів із суб`єктів господарювання, які здійснювали фактичну експлуатацію паркувальних майданчиків не відповідно до кількості машино-місць, фактично переданих в експлуатацію, згідно з умовами укладених договорів з Підприємством (установлено 6918 незаконних парко-місць) на суму 50 854 254,79 грн та перерахувати належну частку коштів за паркування транспортних засобів (60%) до бюджету м. Києва в сумі 30 512 552,87 гривні; 
3. Забезпечити стягнення штрафних санкцій у 10-кратному розмірі із суб`єктів господарювання за перевищення кількості фактичного використання машино-місць на суму 214 889,20 гривні;
4. Забезпечити стягнення коштів на суму 229 125,67 грн з ТОВ «Трансшлях сервіс», ТОВ «Компанія» Київські соціально-інвестиціні технології», ФОП ОСОБА_1 , ТОВ «Кепітал Інвест менеджмент», ПП «Креміньнафтацентр», ТОВ «Транс парк сервіс», ТОВ «Київпарктранс», ТОВ «Паркінг Київ» за незаконну передачу парко-місць третім особам за вищими цінами та перерахувати належну частку коштів за паркування транспортних засобів (60%) до бюджету м. Києва на суму 137 475,40 гривні;
6. Укласти договори на відшкодування земельного податку з ТОВ «ПРОСТОЗЕМ», ПрАТ «Будинок побуту «Оболонь», ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «СКАП-ТРАНС», ТОВ «Охоронна компанія «СОКІЛ», ТОВ «Паркінг-Київ».»
В обґрунтування позовних вимог позивач наголошує на порушенні вимог закону в частині змісту оскаржуваного висновку як акта індивідуальної дії та стверджує про безпідставність висновків відповідача з огляду на відсутність правових підстав для його прийняття. Крім того позивач наголошує на порушенні порядку прийняття такого рішення.
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві наголошує, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у наданому суду відзиві.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що Держаудитслужба на виконання пункту 8.10 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби на І квартал 2023 року (в частині інспектувань) провела ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності КП «Київтранспарксервіс», за період з 01.10.2019 по 31.12.2022.
За результатами вказаного заходу державного фінансового контролю Держаудитслужба склала акт ревізії від 08.05.2023 № 20-24/3, в якому зафіксовано низку порушень фінансової дисципліни.
Зважаючи на те, що з боку позивача під час ревізії не усунуто в повному обсязі виявлені порушення фінансової дисципліни, Держаудитслужба надіслала на поштову адресу КП «Київтранспарксервіс» вимогу від 02.06.2023 № 002000-14/6314-2023 «Про усунення порушень».
Пунктами 2, 3, 4, 6 такої вимоги визначено:
« 2. Забезпечити стягнення коштів із суб`єктів господарювання, які здійснювали фактичну експлуатацію паркувальних майданчиків не відповідно до кількості машино-місць, фактично переданих в експлуатацію, згідно з умовами укладених договорів з Підприємством (установлено 6918 незаконних парко-місць) на суму 50 854 254,79 грн та перерахувати належну частку коштів за паркування транспортних засобів (60%) до бюджету м. Києва в сумі 30 512 552,87 гривні;
3. Забезпечити стягнення штрафних санкцій у 10-кратному розмірі із суб`єктів господарювання за перевищення кількості фактичного використання машино-місць на суму 214 889,20 гривні;
4. Забезпечити стягнення коштів на суму 229 125,67 грн з ТОВ «Трансшлях сервіс», ТОВ «Компанія» Київські соціально-інвестиціні технології», ФОП ОСОБА_1 , ТОВ «Кепітал Інвест менеджмент», ПП «Креміньнафтацентр», ТОВ «Транс парк сервіс», ТОВ «Київпарктранс», ТОВ «Паркінг Київ» за незаконну передачу парко-місць третім особам за вищими цінами та перерахувати належну частку коштів за паркування транспортних засобів (60%) до бюджету м. Києва на суму 137 475,40 гривні;
6. Укласти договори на відшкодування земельного податку з ТОВ «ПРОСТОЗЕМ», ПрАТ «Будинок побуту «Оболонь», ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «СКАП-ТРАНС», ТОВ «Охоронна компанія «СОКІЛ», ТОВ «Паркінг-Київ».»
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №2939-XII), здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2939-XII головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.
Відповідно до статті 11 Закону № 2939-XII плановою виїзною ревізією вважається ревізія у підконтрольних установах, яка передбачена у плані роботи органу державного фінансового контролю і проводиться за місцезнаходженням такої юридичної особи чи за місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна ревізія.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Положення №43), Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Крім того, підпунктом 3 пункту 4 Положення №43 закріплено, що Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.
Згідно з пунктом 7 Положення №43 Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Пунктом 2 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №550), визначено, що інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.
Пунктами 4, 5, 7, 8 Порядку №550 передбачено, що планові та позапланові виїзні ревізії проводяться контролюючими органами відповідно до Закону та цього Порядку.
Планові виїзні ревізії проводяться відповідно до планів контрольно-ревізійної роботи, затверджених в установленому порядку, позапланові виїзні ревізії - за наявності підстав, визначених Законом.
Під час проведення ревізії посадовими особами органу державного фінансового контролю можуть вноситися за письмовим погодженням з керівником органу державного фінансового контролю чи його заступником зміни до програми ревізії.
Орган державного фінансового контролю, що проводить планову виїзну ревізію, повідомляє об`єкту контролю одним із способів, визначених у пункті 39 цього Порядку, про дати її початку та закінчення. Планова виїзна ревізія розпочинається не раніше ніж через 10 календарних днів після надіслання об`єкту контролю повідомлення.
За приписами частини першої статті 4 Закону №2939-XII інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.
В силу підпуктів 16, 23 пункту 6 Положення №43 Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.
Вказані положення кореспондуються з пунктами 7 та 10 статті 10 Закону №2939-XII, за приписами яких органу державного фінансового контролю надається право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
У частині другій статті 15 Закону №2939-XII закріплено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.
Відповідно до пункту 46 Порядку № 550, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повного усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надсилання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.
Згідно з пунктом 50 Порядку №550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.
Таким чином, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених під час перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені при перевірці збитки. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.
У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.
Згідно усталених висновків Верховного Суду вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства.
Наслідком такої перевірки є надіслання об`єкту такої перевірки вимоги, яка містить інформацію про виявлені порушення. Одночасно, з метою коригування діяльності підприємства, у такій вимозі може бути зазначено і спосіб усунення виявлених порушень і лише у цій частині така вимога є обов`язковою до виконання. Водночас відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, здійснюється шляхом звернення до суду з окремим позовом про їх стягнення або відшкодуванням їх підприємством у добровільному порядку.
Це означає, що приписи вимоги, у яких зазначено суми збитків, не мають зобов`язального характеру для об`єкта контролю, оскільки не є виконавчим документом, на підставі якого ці кошти можуть бути стягнуто інакше, ніж за рішенням суду.
Отже, вимога контролюючого органу в частині усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, є обов`язковою до виконання лише у частині, яка не передбачає можливості примусового стягнення сум завданих збитків, відшкодування яких здійснюється через суд або у добровільному порядку. Тому така вимога в частині, де зазначено конкретні суми збитків, не є рішенням, що безпосередньо породжує права та/чи обов`язки для підприємства, що було об`єктом перевірки.
Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24 квітня 2020 року у справі №802/342/17-а.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога Держаудитслужби, в частині, що свідчить про виявлені суми недоотриманих коштів за паркування транспортних засобів та їх розмір, не є актом індивідуальної дії, оскільки безпосередньо не породжує прав чи обов`язків для позивача, адже фактично така вимога може бути реалізована лише шляхом примусового стягнення сум недоотриманих коштів, відшкодування яких здійснюється через суд або у добровільному порядку.
Разом з тим, пункти 2, 3, 4 оскаржуваної вимога Держаудитслужби від 02.06.2023 свідчать про виявлені збитки та їх розмір.
Окрім того, зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає такий позов.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині щодо пунктів 2, 3, 4 оскаржуваної вимоги Державною аудиторською службою України.
Щодо пункту 6 оскаржуваної вимоги, колегія суддів зазначає наступне.
Так, контролюючим органом під час ревізії встановлено, що за даними бухгалтерського обліку КП «Київтранспарксервіс» по субрахунку 122 «Права користування майном» обліковуються земельні ділянки загальною площею 26 674 кв. м (або 2,7 га) вартістю 66 719, 0 тис. гривень.
Зазначені земельні ділянки передані на баланс позивача відповідно до рішень Київської міської ради (рішення від 31.03.2011 № 116/5503, від 13.11.2013 № 613/10101, від 13.11.2013 № 613/10102, від 13.11.2013 № 613/10103, від 13.11.2013 № 613/10104, від 13.11.2013 № 613/10105).
При цьому, Київською міською радою (Орендодавець) передано КП «Київтраспарксервіс» (Орендар) 5 земельних ділянок на правах оренди із цільовим призначенням - паркування автотранспорту, облаштування відкритих автостоянок з об`єктами інфраструктури з обслуговування населення (рішення від 13.11.2013 № 610/10098, від 13.11.2013 № 615/10103, від 20.12.2016 № 691/1695).
Земельні ділянки передані КП «Київтранспарксервіс» на праві постійного користування, цільове призначення яких - розміщення та експлуатація будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, для надання послуг з паркування автотранспорту, будівництва, експлуатації та обслуговування багаторівневого паркінгу з об`єктами транспортної інфраструктури, приміщеннями торговельно-офісного та соціально-побутового призначення.
Відповідно до пункту 2 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) «Про проведення інвестиційних конкурсів із залучення інвесторів до реалізації проектів будівництва та експлуатації паркінгів з об`єктами транспортної інфраструктури та/або обслуговування населення, а також влаштування та експлуатації відкритих автостоянок з об`єктами транспортної інфраструктури та/або обслуговування населення у місті Києві» від 17.01.2012 № 63 КП «Київтранспарксервіс» визначено замовником виконання підготовчих робіт та будівництва інвестиційних об`єктів, зазначених у пункті 1 цього розпорядження.
Надалі укладено п`ять інвестиційних договорів, під які виділено земельні ділянки:
- інвестиційний договір від 07.02.2014 № 050-13/і/134 з ТОВ «Київ-Арт» про реалізацію інвестиційного проекту будівництва наземного паркінгу з об`єктами транспортної інфраструктури та будівлею громадського призначення по вул. Святошинській - проспект Перемоги та площа Героїв Бреста у Святошинському районі (під даний інвестиційний проект виділено 2 земельні ділянки на правах постійного користування: ділянка площею 0,197 га, кадастровий номер - 8000000000:75:215:0001 та ділянка площею 0,3811 га, кадастровий номер - 8000000000:75:215:0002);
- інвестиційний договір від 11.06.2014 № 050-13/і/139 з ТОВ «Київ- АРТ» про реалізацію інвестиційного проекту будівництва наземного паркінгу з об`єктами транспортної інфраструктури з приміщеннями торговельно-офісного та соціально побутового призначення на проспекті Оболонському, 6 в Оболонському районі (під даний інвестиційний проект виділено 2 земельні ділянки на правах постійного користування та оренди: ділянка площею 0,4051 га - 8000000000:78:153:0010 та ділянка площею 0,1037 га, - 8000000000:78:153:0019);
- інвестиційний договір від 11.06.2014 № 050-13/і/137 з «СВП-ГРУП» про реалізацію інвестиційного проекту будівництва наземного паркінгу з об`єктами транспортної інфраструктури з приміщеннями торговельно-офісного та соціально побутового призначення на проспекті Оболонському (навпроти будинку 20) в Оболонському районі (під даний інвестиційний проект виділено земельну ділянку на правах постійного користування площею - 0,36 га, кадастровий номер 8000000000:78:203:015);
- інвестиційний договір від 14.07.2014 №050-13/і/141 з ТОВ «Грант Проф Інвест» про реалізацію інвестиційного проекту будівництва наземного паркінгу з об`єктами транспортної інфраструктури з приміщеннями торгівельна- офісного та соціально побутового призначення на перетині вул. Бальзака та вул. Данькевича;
- інвестиційний договір від 19.06.2019 050-13/і/202 з ТОВ «Трансшлях Сервіс» про реалізацію інвестиційного проекту будівництва наземного паркінгу з об`єктами транспортної інфраструктури з приміщеннями торгівельна-офісного та соціально побутового призначення на проспекте Петра Григоренка - вул. Анни Ахматової до вул. Тальнівської (під даний інвестиційний проект виділено 3 земельні ділянки на постійного користування: ділянка площею - 1,5837 га кадастровий номер - 8000000000:90:146:020; ділянка площею - 0,6516 га кадастровий номер - 8000000000:90:146:020; ділянка площею - 0,1847 га кадастровий номер - 8000000000:78:153:0019).
Відповідно до пункту 2.4 умов інвестиційних договорів інвестор компенсує Замовнику додаткові витрати на оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, необхідну для реалізації Інвестиційного проекту, та їх утриманням.
Згідно з пунктом 1.19 інвестиційних договорів утримання земельної ділянки» - сукупність дій з боку замовника, спрямованих на забезпечення інвестора земельною ділянкою під час та після будівництва об`єкта інвестування, які включають в себе сплату земельного податку, та інші витрати замовника на таку земельну ділянку.
Отже, відповідно до умов договору інвестор компенсує сплату земельного податку.
Водночас інші земельні ділянки, які було закріплено за позивачем для будівництва інвестиційних об`єктів, передано таким контрагентам:
- земельна ділянка вул. Крайня (біля вул. Сабурова) (ТОВ «ПРОСТОЗЕМ», договір від 28.02.2014 № ДНП 2014-02/08);
- земельна ділянка проспект Оболонський, 21 (ПрАТ «Будинок побуту «Оболонь», договір від 25.07.2016 № ДНП-2016-07/04) (ФОП ОСОБА_2 , договір від 16.12.2019 договір № ДНП-2019-12/10) (ТОВ «СКАЙ-ТРАНС», договір від 08.06.2021 № ДНП-2021-06/01);
- земельна ділянка проспект Оболонський (на перетині з Героїв Дніпра), (ТОВ «Охоронна компанія «СОКІЛ», договір від 10.08.2016 № ДНП-2016-08/01);
- земельна ділянка проспект Академіка Палладіна, 23 у Святошинському районі (ТОВ «Паркінг-Київ» договір від 31.08.2018 № ДНП-2018-08/03, договір діяв до 08.04.2021 року, з 08.04.2021 - здійснюється сплата земельного податку).
Разом з тим, як вірно було зауважено судом першої інстанції, вищезазначені земельні ділянки позивачу були виділені саме для залучення інвесторів, які повинні відшкодовувати всі витрати на утримання земельних ділянок.
Водночас, КП «Київтранспарксервіс» несе витрати зі сплати земельного податку за згаданими земельними ділянками.
Як свідчать матеріали справи, за період, що перевірявся, позивачем сплачено земельного податку на загальну суму 1 601 270, 98 грн, зокрема по земельній ділянці вул. Крайня (біля вул. Сабурова) - 43 637,44 грн, по земельній ділянці проспект Оболонський 21 - 128 320,46 грн, по земельній ділянці проспект Оболонський (на перетині з Героїв Дніпра) - 698 371,75 грн, просп. Академіка Палладіна, 23 (період з 01.10.2019 по 31.03.2021р) - 730 941,33 гривні.
Так, підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до пункту «в» частини 1 статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок.
Згідно з вимогами пункту 5 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №2990, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Національним положенням (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 визначено, що собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.
У відповідності до пункту 7 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.
Таким чином, з аналізу вищезазначених правових норм слідує, що суб`єкти господарювання, які займаються господарською діяльністю на земельних ділянках, що виділені підприємству для інвестиційної діяльності, мають відшкодовувати всі витрати на утримання земельних ділянок, зокрема витрати підприємства, пов`язані зі сплатою податку на землю, за якими, доходу не отримано.
Разом з тим, КП «Київтранспарксервіс» не забезпечено стягнення земельного податку з ТОВ «ПРОСТОЗЕМ», ПрАТ «Будинок побуту «Оболонь», ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «СКАЙ-ТРАНС», ТОВ «Охоронна компанія «СОКІЛ», ТОВ «Паркінг-Київ» за користування земельними ділянками, по яким за період, що перевіряється, позивачем сплачено земельного податку на загальну 1 601 270,98 гривні.
Отже, з вищезазначено слідує, що оскаржувана вимога в частині пункту 6 є обґрунтованою, а тому відсутні підстави для її скасування.
Щодо долученого до матеріалів справи висновоку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення економічного дослідження за заявою КП «Київтранспарксервіс» від 06.03.2024 №27661/23-72, то колегія суддів зазначає, що під час апеляційного розгляду справи у судовому засіданні представник позивача не заперечувала, що вказаний висновок експерта стосується саме господарської діяльності КП «Київтранспарксервіс» та не має відношення до даної справи в межах предмета позову.
При цьому, згідно з вимогами статті 108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.
З огляду на вищевикладені доводи та обґрунтування, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для заявлення позовних вимог Комунального підприємства «Київтранспарксервіс».
Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені (прийняті) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Ключкович В.Ю.

Повний текст виготовлено: 19 березня 2026 року.