ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1534/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Ксензюка А.Я.,
при секретарі судового засідання Бондарук Л.В.,
за участю представників позивача Восковського Ю.О., Карпука А.С.,
представника відповідача Годунко М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГВІНЕТ» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГВІНЕТ» (далі – ТзОВ «ГВІНЕТ», позивач) звернулось з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі – ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.05.2024 №0113360702 форми «Р».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.01.2025 під час відвідування електронного кабінету товариства у ЄСІТС для подання позовної заяви по іншій справі, позивачу випадково стало відомо про існування у Волинському окружному адміністративному суді провадження у справі №140/12369/24 за позовом ГУ ДПС у Волинській області до ТзОВ «ГВІНЕТ» про стягнення податкового боргу та про ухвалення судового рішення від 09.12.2024 у цій справі про стягнення суми податкового боргу в розмірі 1 934 017,96 грн.
Після ознайомлення з матеріалами зазначеної справи позивач дізнався про прийняття відповідачем відносно ТзОВ «ГВІНЕТ» податкового повідомлення-рішення від 08.05.2024 №0113360702 форми «Р», згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на суму 1 912 331,30 грн. Зазначає, що податкове-повідомлення рішення прийняте на підставі акта №8103/07-02/43858645 від 05.04.2024.
Представник позивача зазначив, що ТзОВ «ГВІНЕТ» не було повідомлено про проведення податкової перевірки у квітні 2024 року, про вимогу про надання для перевірки якихось первинних документів щодо формування від`ємного значення з ПДВ за січень 2024 року та воно не знало про ухвалення оскаржуваного ППР до 29.01.2024. Вказує, що повідомлення (про перевірку, про обов`язок подання первинних документів, про складання акта перевірки, про ухвалення ППР) на нашу офіційну поштову чи електронну адресу не доставлялись та не вручались.
Таким чином, позивач переконаний, що вчасне неотримання зазначених документів позбавило його можливості реалізувати своє право на ознайомлення із ними до початку здійснення перевірки та подання відповідних пояснень й документів, що в свою чергу призводить до визнання перевірки -незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії.
Разом з тим, на переконання представника позивача, усі первинні документи за січень 2024 року, що стосуються імпортних операцій, у зв`язку з якими виникло від`ємне значення з ПДВ (ВМД та рахунки-інвойси, контракти ЗЕД з нашими іноземними контрагентами) є в наявності та надані до судового розгляду. Додатково зазначив, що дані документи є доступні для відповідача, оскільки вони зберігаються у базах митної служби та відповідач має до них повний доступ, що додатково свідчить про протиправність оскаржуваного рішення. 
З огляду на зазначене представник ТзОВ «ГВІНЕТ» вважає, що оскаржуване ППР є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 позов ТзОВ «ГВІНЕТ» до ГУ ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, задоволено повністю, зокрема: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 08.05.2024 №0113360702.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2025 апеляційну скаргу ГУ ДПС у Волинській області залишено без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 у справі №140/1534/24 залишено без змін. 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.10.2025 касаційну скаргу ГУ ДПС у Волинській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України задоволено частково. Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2025 у справі №140/1534/24 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
05.11.2025 вказана справа надійшла на адресу Волинського окружного адміністративного суду та за результатами повторного автоматизованого розподілу справи визначено суддю Ксензюка А.Я. для розгляду справи (т.2 а.с.179-181).
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10.11.2025 прийнято до провадження дану адміністративну справу та ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження суддею одноособово (т.2, а.с.182).
20.11.2025 на адресу суду від представника ГУ ДПС у Волинській області надійшли додаткові пояснення у яких вона зазначила, що під час розгляду даної справи суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про порушення контролюючим органом процедури проведення перевірки в частині дотримання абзацу 2 пункту 79.2 статті 79 ПК України, однак Справу направлено на новий розгляд у зв`язку з тим, що в контексті спірних правовідносин суди першої та апеляційної інстанцій не встановили усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення цього спору (т.2, а.с.181-199).
У зв`язку з наведеним просить врахувати, що ГУ ДПС у Волинській області звернулось до АТ «Укрпошта» із запитом №15240/6/03-20-05-02-06 від 06.08.2025 з метою роз`яснення Правил надання послуг поштового зв`язку та процедури вручення рекомендованих листів з повідомленням про вручення, у відповідь на який стало відомо, що відповідно до Регламенту внутрішньої письмової кореспонденції, затвердженого наказом АТ «Укрпошта» від 28.12.2023 №6668 (зі змінами), у разі неможливості вручення одержувачам, письмова кореспонденція зберігається у об`єкті поштового зв`язку місця призначення протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня її надходження. 
Враховуючи викладене, зауважила, що посадовими особами контролюючого органу було дотримано вимог пункту 42.2 статті 42 ПК України, а саме направлено всю поштову кореспонденцію рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу ТзОВ «ГВІНЕТ», що має бути враховано при розгляді даної справи. 
Волинським окружним адміністративним судом 24.11.2025 зареєстровано заяву від представника ТзОВ «ГВІНЕТ» в якій зазначено, що позивач не отримував документів, які були направлені листом від 22.02.2024, зокрема наказ № 655-п від 22.02.2024 та повідомлення №246 від 22.02.2024 про проведення перевірки та вимог надати документи. Вказані обставини були зумовлені зазначенням в графі «Отримувача» невірного номеру телефону НОМЕР_1 , який належить ТзОВ «Інфініті Стаф Груп» ЄДРПОУ 38971708 місто Херсон - невідомій юридичній особі (дані з Реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відкритих баз даних – youcontrol). У подальшому, листом №06 009 0657 4079 від 05.04.2025 року ТзОВ «ГВІНЕТ» було направлено Акт перевірки №8103/07-02/43858645 від 05.04.2024 року. Під час відправки цього документу, знову ж таки, в графі «Отримувача» зазначено невірний номер телефону 0950000010, який належить невідомій юридичній особі (т.2, а.с.200-205).
На переконання представника відповідача, зазначення на конверті невірного номеру телефону «отримувача» ТзОВ «ГВІНЕТ» призвело до надіслання Укрпоштою Луцьк 43023 повідомлення про необхідність явки та отримання листа на невірний номер, що унеможливило ТзОВ «ГВІНЕТ» отримання документів.
Таким чином, просить врахувати зазначені вище обставини при винесенні судового рішення та позов задовольнити. 
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т.2, а.с.228).
02.02.2026 на адресу суду від представника ГУ ДПС у Волинській надійшли додаткові пояснення у яких вона зазначила, що подані ТзОВ «ГВІНЕТ» докази згідно з приписами статті 79 КАС України є такими, що не підлягають прийняттю до розгляду судом, оскільки не були подані у встановлений законом строк, а також не заявлялись клопотання про їх долучення в межах підготовчого судового засідання. Тому, враховуючи ненадання позивачем до перевірки та до прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення первинних документів, контролюючий орган правомірно визнав непідтвердженими документально задекларовані показники декларації за грудень 2023 року, тому висновки ГУ ДПС у Волинській області є законними, а, відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними (т.3, а.с.166-169).
Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.
У судовому засіданні 03.02.2026 представники позивача підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у заявах по суті справи та просив їх задовольнити, а представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити повністю.
Заслухавши пояснення, доводи та заперечення представників учасників справи, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить наступних висновків.
Судом встановлено, що на підставі наказу № 655-п від 22.02.2024 та повідомлення №246 від 22.02.2024 ГУ ДПС у Волинській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТзОВ «ГВІНЕТ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 000,00 грн. (т.1, а.с.128). 
ГУ ДПС у Волинській області 22.02.2024 сформовано запит про надання документів до перевірки, які відносяться до предмету перевірки із зазначенням їх переліку №2224/6/03-20-07-02 (т.1, а.с.129-130).
Як слідує з долученого до матеріалів справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, 22.02.2024 вищезгадані документи було направлено рекомендованим листом на зареєстровану в ЄДР юридичну адресу ТзОВ «ГВІНЕТ», однак ті повернулися з відміткою від 08.03.2024 про закінчення терміну зберігання (т.1, а.с.130-131).
ГУ ДПС у Волинській області неодноразово складено акти про неподання документів для перевірки ТзОВ «ГВІНЕТ», зокрема:
29.03.2024 №988/07-02-43858645, який 01.04.2024 було надіслано на зареєстровану в ЄДР адресу позивача (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Лідавська, 4), однак його було повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.1, а.с.120-121);
28.03.2024№952/07-02/43858645, який 29.03.2024 було надіслано на зареєстровану в ЄДР адресу позивача (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Лідавська, 4), однак його було повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.1, а.с.121-122);
26.03.2024 №882/07-02/43858645 який 27.03.2024 було надіслано на зареєстровану в ЄДР адресу позивача (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Лідавська, 4), однак його було повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.1, а.с.123-124);
27.03.2024 №919/07-02/43858645 який 28.03.2024 було надіслано на зареєстровану в ЄДР адресу позивача (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Лідавська, 4), однак його було повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.1, а.с.124-125);
25.03.2024 №862/07-02/43858645 який 26.03.2024 було надіслано на зареєстровану в ЄДР адресу позивача (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Лідавська, 4), однак його було повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.1, а.с.126-127).
В подальшому ГУ ДПС у Волинській області було складено акт «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТзОВ «ГВІНЕТ» (код ЄДРПОУ 43858645) з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість» від 05.04.2024 №8103/07-02/43858645 (т.1, а.с.132-137).
Акт про проведення перевірки було направлено позивачу на зареєстровану ЄДР адресу (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Лідавська, 4) рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, 05.04.2024, однак його повернуто на адресу ГУ ДПС у Волинській області з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.1, а.с.137-138). 
Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2024 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, встановлено порушення платником податків п.44.1, п. 44.6 ст.44, п. 85.2 ст. 85, п. 198.1, п. 198.2 та п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого неправомірно визначено податковий кредит у податковій декларації за січень 2024 року на загальну суму 54 503 284 грн., що призвело до завищення показників рядка 19 та рядка 21 декларації за січень 2024 на суму 52 764 801 грн., та до заниження рядка 18 декларації за січень 2024 року «Позитивне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету» на суму 1 738 483 грн.
08.05.2024 на підставі висновків вказаного акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0113360702 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1 738 483,00 грн та нараховано штрафні санкції в розмірі 173 848,30 грн.
Також судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, те що ГУ ДПС у Волинській області було направленні на адресу ТзОВ «ГВІНЕТ» оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яке також було повернуто, з відміткою поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».
Як стверджує представник ТзОВ «ГВІНЕТ» жодних документів від податкового органу товариство не отримувало, відтак на думку останніх у ГУ ДПС у Волинській області були відсутні правові підстави для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з чим змушений звернувся в суд за захистом свої прав з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.
Положеннями підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України (тут і далі на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з положеннями підпунктів 21.1.1 та 21.1.4 пункту 21.1 Податкового кодексу України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Глава 8 розділу ІІ Податкового кодексу України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. При цьому приписи Податкового кодексу України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.
Положення статті 79 Податкового кодексу України визначають особливості проведення документальної невиїзної перевірки.
Так, згідно з положеннями абзаців 1 та 3 пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Відповідно до пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова (пункт 79.3 статті 79 Податкового кодексу України).
Отже, не зважаючи на те, що пунктом 79.3 статті 79 Податкового кодексу України передбачено необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, такий платник податків має право бути присутнім, що узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України.
Положення пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно з положеннями пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Таким чином, податковим законодавством передбачено два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків (без використання електронного кабінету): надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем у спірному випадку) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки інших підстав щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
У постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, окрім наведених вище висновків, зазначила, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.
Так, Верховний Суд у питанні застосування положень пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України у взаємозв`язку з пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України дотримується усталеної позиції, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку. Платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.
Також, у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 колегія суддів Великої Палати Верховного Суду дійшла таких висновків: аналізованими нормами Податкового кодексу України (зокрема, пункт 42.2 статті 42, пункт 78.4, пункт 79.2 статті 79) з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.
Верховний Суд також сформував усталений підхід (зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 520/8681/18, від 11.06.2020 у справі № 823/1606/17, від 12.08.2021 у справі № 640/3605/19), що наказ вважається надісланим контролюючим органом в порядку, встановленому законом, у разі повернення за закінченням терміну зберігання поштою наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки, направленого на податкову адресу платника податків рекомендованим поштовим відправленням.
Отже, істотною обставиною при вирішенні питання своєчасного повідомлення платника податків про проведення відносно нього перевірки є встановлення дати, з якої наказ про проведення перевірки вважається врученим у відповідності до вказаних вимог податкового законодавства.
З урахуванням положень пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України такою є дата, зазначена поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що суди в обов`язковому порядку повинні встановлювати причини невручення документів платнику податків та наявності/відсутності підстав вважати направлену кореспонденцію врученою відповідно до вимог статті 42 Податкового кодексу України, а відтак, і наявністю підстав вважати платника податків обізнаним про призначення перевірки до її початку.
Також, слід звернути увагу на окремі положення Поряду надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними унормований Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (далі - Правила, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 99 Правил рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою «Судова повістка»), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.
У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.
У разі коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу (пункту 101 Правил).
За правилами абзаців першого, другого пункту 116 Правил у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення «EMS» - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. За письмовою заявою відправника/адресата строк зберігання поштових відправлень, внутрішніх поштових переказів може бути продовжений за додаткову плату до двох місяців з дня надходження до об`єкта поштового зв`язку місця призначення.
Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику (абзац перший пункту 117 Правил).
Таким чином, Правила надання послуг поштового зв`язку передбачають, що у разі невручення рекомендованого поштового відправлення під час доставки до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення. Саме ж рекомендоване поштове відправлення ще протягом одного місяця зберігається об`єктом поштового зв`язку місця призначення, забезпечуючи тим самим адресату можливість отримати таке поштове відправлення на підставі вищевказаного повідомлення. Після спливу встановленого строку зберігання поштове відправлення повертається відправнику з відміткою - «За закінченням терміну зберігання» (крім виключень, визначених Правилами). Такий підхід забезпечує адресату можливість отримати надіслане йому поштове відправлення згодом у разі, якщо з тих чи інших причин він його не отримав під час виходу працівника поштового оператора за його адресою.
Тобто, у випадку надіслання копії наказу і повідомлення про проведення перевірки поштою контролюючий орган має враховувати особливості, пов`язані із правилами вручення поштових відправлень в Україні.
Суд звертає увагу, що про обґрунтованість такого висновку свідчать і зміни, що були внесені законодавцем до пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України.
Так, Законом України від 30.11.2021 № 1914-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень», який набрав чинності з 01.01.2022, пункт 79.2 статті 79 Податкового кодексу України було доповнено новим абзацом такого змісту: «У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу».
Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 640/9016/20.
Як раніше було встановлено судом, наказ № 655-п від 22.02.2024 та повідомлення №246 від 22.02.2024 ГУ ДПС у Волинській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «ГВІНЕТ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 000,00 грн., а також запит від 22.02.2024 про надання документів до перевірки, які відносяться до предмету перевірки із зазначенням їх переліку №2224/6/03-20-07-02, 22.02.2024 було направлено рекомендованим листом на зареєстровану в ЄДР юридичну адресу ТзОВ «Гвінет» (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Лідавська, 4), однак ті повернулися з відміткою від 08.03.2024 про закінчення терміну зберігання (т.1, а.с.130-131).
Крім того, суд бере до уваги, що ГУ ДПС у Волинській області неодноразово було складено акти про неподання документів для перевірки ТзОВ «ГВІНЕТ», зокрема: 29.03.2024 №988/07-02-43858645, який 01.04.2024 було надіслано на зареєстровану в ЄДР адресу позивача (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Лідавська, 4), однак його було повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.1, а.с.120-121); 28.03.2024№952/07-02/43858645, який 29.03.2024 було надіслано на зареєстровану в ЄДР адресу позивача (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Лідавська, 4), однак його було повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.1, а.с.121-122); 26.03.2024 №882/07-02/43858645 який 27.03.2024 було надіслано на зареєстровану в ЄДР адресу позивача (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Лідавська, 4), однак його було повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.1, а.с.123-124); 27.03.2024 №919/07-02/43858645 який 28.03.2024 було надіслано на зареєстровану в ЄДР адресу позивача (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Лідавська, 4), однак його було повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.1, а.с.124-125) та 25.03.2024 №862/07-02/43858645 який 26.03.2024 було надіслано на зареєстровану в ЄДР адресу позивача (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Лідавська, 4), однак його було повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.1, а.с.126-127).
В подальшому ГУ ДПС у Волинській області було складено акт «про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТзОВ «ГВІНЕТ» (код ЄДРПОУ 43858645) з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість» від 05.04.2024 №8103/07-02/43858645 (т.1, а.с.132-137).
Акт про проведення перевірки було направлено позивачу на зареєстровану ЄДР адресу (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Лідавська, 4) рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, 05.04.2024, однак його повернуто на адресу ГУ ДПС у Волинській області з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.1, а.с.137-138). 
Як слідує з акту від 05.04.2024 №8103/07-02/43858645 про результати документальної позапланової документальної невиїзної перевірки ТзОВ «ГВІНЕТ», перевірка проводилась з 25.03.2024 по 05.04.2024 на підставі наявних у контролюючого органу документів.
Абзацом другим пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України встановлено, що у разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою, адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Отже, виходячи з наведених вище норм, право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається контролюючому органу лише у випадку надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 дійшла висновку, що у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава).
За положеннями пункту 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Відповідно до пункту 42.5 статті 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього.
У постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 820/1864/17, Верховний Суд зазначив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків. При цьому, такий висновок у справі № 820/1864/17 Верховний Суд висловлював також при встановленому судами попередніх інстанцій факті виконання контролюючим органом вимог чинного податкового законодавства щодо направлення копії наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків.
За змістом правового підходу, викладеного, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2021 року (справа №320/1375/19), суди в обов`язковому порядку повинні встановлювати причини невручення документів платнику податків та наявності/відсутності підстав вважати направлену кореспонденцію врученою відповідно до вимог статті 42 ПК України, а відтак, і наявністю підстав вважати платника податків обізнаним про призначення перевірки до її початку.
За обставин даної справи судом встановлено, що підставою для призначення позапланової невиїзної перевірки позивача слугувало дотримання позивачем податкового законодавства при декларуванні за січень 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить 100 000,00 грн. 
Як слідує з долучених відповідачем документів ним було дотримано умови положенням статей 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України суду та надано докази надіслання на адресу позивача засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення письмового повідомлення копію наказу № 655-п від 22.02.2024 та повідомлення №246 від 22.02.2024 проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТзОВ «ГВІНЕТ», а також запиту від 22.02.2024 про надання документів до перевірки, які відносяться до предмету перевірки із зазначенням їх переліку №2224/6/03-20-07-02. 
У відзиві на адміністративний позов відповідач стверджує, що вищевказані документи були направлені позивачу та повернуті за закінченням терміну зберігання 02.03.2024, що підтверджується конвертом з відповідною відміткою.
Крім того, суд звертає увагу на те, що ГУ ДПС у Волинській області неодноразово було складено акти про неподання документів для перевірки ТзОВ «ГВІНЕТ», однак вони щоразу були повернуті з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.1, а.с.120-127).
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 зазначила, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним», оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.
На думку суду, ГУ ДПС у Волинській області, розпочавши 25.03.2024 проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТзОВ «ГВІНЕТ», здійснило це правомірно та у строки передбачені статтею 42 Податкового Кодексу, а отже, при прийнятті податкового повідомлення-рішення від 08.05.2024 №0113360702 форми «Р» податковий орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України.
Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 24.10.2025 у даній справі зазначив: «Таким чином, Суд зазначає, що оскільки у цій справі судами першої та апеляційної інстанції встановлено (що не спростовується та не заперечується сторонами у справі жодними належними, допустимими та достатніми доказами), що відповідачем було ознайомлено платника податків з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місцем проведення у встановлений законом спосіб до її початку проведення (ознайомлено - 08.03.2024, початок проведення перевірки - з 25.03.2024) і така перевірка проведена за пунктом 200.11 статті 200 Податкового кодексу України (що виключає застосування вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України щодо початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу), то суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку, що контролюючим органом було недотримано процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача».
Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, враховуючи висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду та вимоги частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом було дотримано процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТзОВ «ГВІНЕТ».
Разом з тим, суд зауважує, що долучені в ході розгляду справи документи зі сторони позивача, які не були надані контролюючому органу під час чи до перевірки, як доказ їх наявності у позивача та підстава для скасування податкових повідомлень рішень, не мають юридичного значення для вирішення цієї справи без їх попередньої оцінки контролюючим органом, котрі спочатку мають бути ним перевірені та прийняти за результатами їх дослідження висновки та, в подальшому, рішення, з яким може погодитись або не погодитись платник податків. У разі незгоди з таким рішенням останнє може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку. Суд не може перебирати на себе функції контролюючого органу, оскільки ненадання платником документів прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Суд зазначає, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Як вбачається з частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із положеннями статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
У відповідності до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов ТзОВ «ГВІНЕТ» до задоволення не підлягає.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.
Керуючись статтями 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ГВІНЕТ» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ГВІНЕТ» (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Лідавська, 4, код ЄДРПОУ 43858645)
Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, код ЄДРПОУ 44106679) 

Суддя А.Я. Ксензюк

Повний текст судового рішення складено 16.02.2026.