Дата документу 26.03.2026 Справа № 336/3567/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 336/3567/23 Головуючий у 1-й інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/81/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Гончар М.С.,
Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Безсмертного Сергія Миколайовича, на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову представник позивача зазначав, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 10.09.2010 року. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та банком Договір надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отримання кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки). У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 37 000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. 
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 договору, відповідно до яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. 
Таким чином, Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. 
Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме, щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлено договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором та випискою по рахунку. 
Таким чином, у порушення п.п. 2.1.1.5.5 договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча, згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно до п. 2.1.1.2.12, сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна»; 84,0 % - для картки «Універсальна голд».
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує свої зобов`язання за договором. 
Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими. 
У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 13.03.2023 року має заборгованість 46 985,45 грн, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту – 38 246,21 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн, заборгованість за простроченими відсотками – 8 739,24 грн, нарахована пеня - 0,00 грн, нарахована комісія - 0,00 грн. 
Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.09.2010 року у розмірі 46 985,45 грн станом на 13.03.2023 року, та судовий збір в сумі 2 684,00 грн.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2023 року позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.09.2010 року у сумі 46 985,45 грн, з яких: 38 246,21 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8 739,24 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2 684 гривень.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Безсмертного С.М., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у Анкеті-заяві (єдиний документ, який був підписаний відповідачем), не міститься відповідних істотних умов кредитного договору, в указаній заяві відсутні будь-які відомості стосовно оформлення кредиту, зазначення суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, визначення розміру процентів за користування кредитом та інших істотних умов. Оскільки в анкеті-заяві від 10.09.2010 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, процентна ставка не узгоджена, то неправомірним та безпідставним є списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом, отже, вони повинні були бути віднесені на погашення тіла кредиту. За таких умов фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Комерційний Банк «ПриватБанк» повернуті в повному обсязі. 
Крім цього, з розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 було не лише погашено заборгованість за кредитним договором, а й здійснено переплату за вказаним договором.
Вважає, що позивачем неправомірно здійснюється стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 38 246,21 грн., тоді як на час звернення з позовною заявою, сума кредитного ліміту становила 0,00 грн.
Як убачається з наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором у межах заявлених позовних вимог, заборгованість останнього перед позивачем становила 0,00 грн. по тілу кредиту у зв`язку зі зменшенням кредитного ліміту 26.12.2022 року до 0,00 грн.
Зауважує, що заява про приєднання до Умов і Правил надання послуг (паспорт споживчого кредиту) від 10.09.2010 року не містить відомостей про те, яку саме картку отримав відповідач, не зазначено розміру кредитного ліміту, який він обрав. У даній заяві відображені умови кредитування за різними програмами - за картою Універсальна та картою Універсальна Gold, Картка Platinum, Картка MC World Black Edition, Картка Visa Signature, Картка MC World Elite та Картка Visa Infinite. Поряд з цим, зі змісту заяви вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо, також відсутні дані щодо фактичного ліміту, встановленого на конкретній кредитній картці, також зазначено, що обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування та припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься чинним протягом погодженого строку.
Вказує, що АТ КБ "Приватбанк" також не надало доказів надання договору споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору відповідно до вимог Закону України "Про споживче кредитування". 
Окрім того, долучений витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, Універсальна Gold, Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, не містять підпису споживача. 
Розрахунок заборгованості, виписка з рахунку та надані суду довідки про видані кредитні картки, зміну умов кредитування не доводять погодження сторонами умов щодо розміру та сплати процентів.
Матеріали справи не містять доказів того, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, на які посилається позивач, розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».
Заява про приєднання до умов та Правил надання послуг від 10 вересня 2010 року містить загальну інформацію, а не відсоткову ставку за користування кредитними коштами наданими на підставі анкети-заяви від 10 вересня 2010 року. 
Паспорт споживчого кредиту від 10 вересня 2010 року не підтверджує домовленості між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 про істотні умови кредитного договору, зокрема відсоткову ставку, оскільки містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, відсутні дані щодо фактичного ліміту, річна процентна ставка обчислена на основі припущення. Крім того, з Паспорту споживчого кредиту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Таким чином, даний документ неможливо визнати належним доказом досягнення між сторонами згоди на укладення кредитного договору та погодження всіх його істотних умов, зокрема стосовно розміру отриманого кредиту, розміру відсоткової ставки за користування кредитом, порядок погашення кредиту, розмір щомісячного платежу, розмір неустойки, оскільки наявна у ньому інформація є попередньою та містить сім типів кредитного продукту без зазначення, який саме з них обирає позичальник.
Вказує, що надані позивачем докази не підтверджують факту укладення між сторонами кредитного договору від 10.09.2010 року, а відтак і наявності заборгованості за ним.
Крім цього, АТ КБ «ПриватБанк» надав до суду розрахунок заборгованості, який не є, і не може бути належним доказом, який доводить дану обставину, та є достатнім для її встановлення, так як складання даного документу залежить виключно від волі позивача. 
Надана банком виписка по рахунку не містить обов`язкових реквізитів документу, а саме: прізвища, ім`я, по-батькові особи, посади особи, яка видала (підписала) цей документ. Так, на місці, де має бути зазначено ці дані, написано лише «представник Банку». Печатка на документах відсутня. Таким чином, неможливо встановити походження даних документів, чи видані вони належною уповноваженою на те особою, існує сумнів в їхній достовірності, тому що без вказаних обов`язкових частин документа, такий документ може зробити будь-яка особа на комп`ютері та роздрукувати. 
Також, іншого, належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не представив.
Підсумовуючи, скаржник зазначає, що: 1) АТ КБ "Приватбанк" не надано доказів, які б надавали можливість достовірно установити особу, якій належить підпис, графічне зображення якого міститься у кінці заяви; 2) позивач вказує, що у відповідача виникла заборгованість у наступному розмірі: 46 985,45 грн. – загальна заборгованість за кредитом (38 246,21 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8 739,24 грн. – заборгованість за простроченими відсотками). Проте, за розрахунком заборгованості станом на 30.06.2019 року, наданим позивачем, вказано, що відповідачем було погашено заборгованість за кредитом у загальному розмірі 65 690,03 грн., за розрахунком заборгованості станом на 30.06.2019 року, наданим позивачем, вказано, що відповідачем було погашено заборгованість за кредитом у загальному розмірі 143 958,71 грн., що у 4 рази перевищує розмір максимально встановленого кредитного ліміту (37 000,00 грн.). 3) станом на дату звернення АТ КБ «ПриватБанк» кредитний ліміт відповідача становив 0,00 грн.; 4) Заява про приєднання до Умов і Правил надання послуг (паспорт споживчого кредиту) не містить відомостей про те, яку саме картку отримав відповідач, не зазначено розміру кредитного ліміту, який він обрав; 5) паспорт споживчого кредиту містить дату надання інформації 23.10.2021 року, а Анкету-заяву, як зазначає позивач, відповідачем було підписано – 10.09.2010 року. Зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо; 6) редакція Умов та правил, яка долучена до матеріалів позовної заяви, не містить підпис відповідача.
Від представника АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Якушева С.О. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та, як наслідок, ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.
Так, вказує, що до кредитного договору банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, паспорт споживчого кредиту та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».
Щодо безпідставного твердження скаржника про „відсутність в Анкеті-заяві (хоча це не єдиний документ, який був підписаний відповідачем), істотних умов кредитного договору” та „непогодження процентної ставки між сторонами” зазначає, що це помилкове твердження спростовується наступним. 
Так, в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 10.09.2010 року відповідач особисто поставив свій підпис під наступним текстом (в перекладі): „Виявляю бажання оформити на своє ім`я: напротив „платіжна картка Кредитка „Універсальна” проставлена галочка. Вкажіть бажаний розмір кредитного ліміту по платіжній картці Кредитка „Універсальна”/GOLD - написано 2600 грн.” 
В другому особисто підписаному відповідачем документі - Тарифах, як складової частини вказаної Анкети-заяви від 10.09.2010 р., який має назву „Довідка щодо умов кредитування з використанням кредитки „Універсальна, 30 днів пільгового періоду”: погоджені між сторонами: 
1) процентна ставка за користування кредитом в розмірі 3 % в місяць, 
2) тип кредитної лінії - поновлювальна, 
3) розмір щомісячних платежів - 7 % від суми заборгованості, 
4) строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця наступного за звітним,
5) розмір пені та штрафних санкцій і інші умови. 
Враховуючи, що на кредитні картки як платіжні інструменти встановлена поновлювальна кредитна лінія, то кінцевий строк кредитування співпадає зі строком дії кредитної картки. 
Згідно довідки Банка, долученої до позову, строк дії останньої, виданої відповідачеві, кредитної картки в межах дії договору від 10.09.2010 року дорівнює - до кінця жовтня 2025 р. 
Таким чином, 10.09.2010 року на підставі підписаного кредитного договору Банк надав ОСОБА_1 строковий кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії, встановлений на кредитну картку з кінцевим строком кредитування, що співпадає зі строком дії кредитної картки, за письмово погодженими сторонами умовами кредитування.
Щодо нібито „неправомірного стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 38 246,21 грн., тоді як, на час звернення з позовною заявою, сума кредитного ліміту, становила 0,00 грн.” вказує, що в описовій (мотивувальній) частині позовної заяви зазначено, що „у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 13.03.2023 року має заборгованість – 46 985,45 грн., яка складається з наступного: 38 246,21 грн. - заборгованість за тілом кредита, 8 739,24 грн. - заборгованість за простроченими відсотками”. 
До того ж, в прохальній частині позовної заяви зазначено, що Банк просить суд стягнути з відповідача …. на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.09.2010 року у розмірі 46 985,45 грн. станом на 13.03.2023. Більш того, в резолютивній частині розрахунку заборгованості зазначено, що заборгованість за тілом кредиту – 38 246,21 грн., в тому числі - простроченим тілом кредиту – 38 246,21.
Щодо довідки Банка про зміну умов кредитування, то 26.12.2022 р. Банк здійснив обнулення/зменшення кредитного ліміту до 0 грн., а не обнулення/ зменшення суми боргу до 0 грн., що є логічним, бо позичальник тривалий час своєчасно не здійснював погашення заборгованості в повному обсязі, використав наданий йому кредитний ліміт в 37 000 грн., тому Банк де-факто прийняв рішення про відмову у продовженні надання будь-яких кредитних коштів позичальникові, навіть при повному погашенні боргу перед Банком. Саме так слід трактувати та розуміти цей запис у довідці, а не нібито про відсутність боргу.
Насправді, Банк просить суд стягнути заборгованість за тілом кредиту, яка через порушення відповідачем взятих зобов`язань на сьогодні лише вийшла повністю на прострочку згідно розрахунку заборгованості, що у відповідності до ст.ст. 610, 612 ЦК України свідчить про порушення зобов`язань відповідачем та прострочення боржника. 
Положення Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинність лише 10.06.2017 р., не розповсюджуються на правовідносини між Банком та відповідачем, які виникли 10.09.2010 року. 
Банківська виписка за договором, яка долучена до позовної заяви, є належним та допустимим доказом, бо виписка є первинним бухгалтерським документом відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Видача кредитних коштів (розміри кредитного ліміту) та погодження сторонами процентної ставки не потребують додатково підтвердження в порядку ч. 2 ст. 642 ЦК України та ст. 1069 ЦК України.
Відповідач тривалий час користувався кредитним лімітом як відновлювальною кредитною лінією, здійснював часткове погашення боргу та сплату нарахованих процентів за відповідною процентною ставкою, що відображено у виписці.
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із їх доведеності та обґрунтованості, вказавши, що у порушення вимог закону та умов договору відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, кредит та проценти за користування кредитом у визначений строк не повернув. Тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 46 985,45 грн підлягають задоволенню.
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач є клієном АТ КБ «ПриватБанк».
10.09.2010 року ОСОБА_1 підписав Анкету -Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у ПриватБанку, відповідно до якої він приєднався до Умов та Правил надання послуг, ознайомився із умовами кредитування і отримав кредитну картку «Універсальна», зі встановленим кредитним лімітом у 2600 грн (а.с. 32).
Із тексту Заяви вбачається, що ОСОБА_1 погодився, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанка www.privatbank.ua. ОСОБА_1 зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись зі змінами до них на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.
Відповідачем також 10.09.2010 підписана «Довідка щодо умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 38).
Згідно вказаної довідки сторони визначили та погодили основні умови кредитування з користування кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», зокрема: 1) процентна ставка за користування кредитом в розмірі 3 % в місяць (тобто, 36% на рік), 2) тип кредитної лінії - поновлювальна, 3) розмір щомісячних платежів - 7 % від суми заборгованості, 4) строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця наступного за звітним, 5) розмір пені та штрафних санкцій і інші умови. 
Позивачем долучено копію паспорта відповідача ОСОБА_1 , яка завірена підписом останнього та працівника банку 10.09.2010 року.
Згідно довідки про надання ОСОБА_1 кредитних карток, останньому видано наступні кредитні картки: карту Універсальна дата відкриття 10.09.2010, термін дії - 01/14; карту Універсальна mini дата відкриття 25.01.2011, термін дії 10/14; карту Універсальна дата відкриття 23.01.2014, термін дії 08/16; карту Універсальна с фото, дата відкриття 23.01.2014, термін дії 01/18; карту Універсальна с фото дата відкриття 15.09.2017, термін дії - 08/21; карту Універсальна дата відкриття 22.02.2018, термін дії - 09/21; карту Універсальна дата відкриття 23.10.2021, термін дії - 10/25 (а.с. 31).
Відповідно до довідки позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 (договір б/н) 10.09.2010 встановлено кредитний ліміт – 1 000 грн; 01.01.2011 року - збільшений до 1 100 грн; 11.02.2011 року – збільшений до 6 500 грн; 08.03.2011 року - збільшений до 7 000 грн; в подальшому кредитний ліміт постійно збільшувався до 29.12.2020 – до 37 000 грн, 26.12.2022 року відбулось його зменшення до 0,00 грн (а.с. 30).
Згідно виписки за договором № б/н за період 10.09.2010-16.03.2023, заборгованість по договору становить 46 985,45 грн. (а.с. 21-29). З виписки також вбачається, що відповідач постійно користувався кредитною карткою, використовував кредитний ліміт, здійснював погашення кредиту та відсотків, тобто погодився зі змінами кредитного ліміту по картці.
Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 10.09.2010 встановлено, що станом на 13.03.2023 ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням умов договору має заборгованість у загальному розмірі 46 985,45 грн, яка складається з: 38 246,21 грн. - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту 38 246,21 грн) та 8 739,24 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 7-20).
Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не виконував умови договору в частині повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування цими коштами, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення на користь АТ КБ «ПриватБанк» з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту та простроченими відсотками, в межах строку кредитування, із застосуванням відсоткової ставки, визначеної у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між сторонами укладено шляхом підписання ОСОБА_1 . Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої останній погодився, що вказана Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.
Згідно ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк, правовим наслідком якого є відповідальність боржника.
Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит, однак, останній взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, вчасно не вносив платежі за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, внаслідок чого утворилася заборгованість.
В матеріалах справи міститься виписка за рахунком ОСОБА_1 , яка надавалася позивачем до суду першої інстанції, та з якої вбачаються операції за карткою, зокрема, зняття готівкових коштів, придбання товарів, поповнення карткового рахунку (а.с. 21-29).
За приписами п.п. 3, 6 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.
Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч.ч. 1, 2 ст. 68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.
Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.
Згідно з п. 5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
При цьому, п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Колегією суддів перевірено розмір заборгованості за тілом кредиту та з`ясовано, що він визначений у відповідності із умовами кредитного договору № б/н від 10 вересня 2010 року, який підписано сторонами, й доводи апеляційної скарги в цій частині висновки суду не спростовують.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.
В Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, підписаній відповідачем, відсутні умови щодо погодження відсоткової ставки за користування кредитними коштами.
Разом із тим, як зазначалося вище, 10.09.2010 року відповідачем було підписано «Довідка щодо умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», згідно якої останній своїм підписом засвідчив, що отримав кредит з видачею кредитної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування нею за базовою ставкою 3% в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), з пільговим періодом 30 днів по кожній траті (нарахування відсотків здійснюється за ставкою 0,01% річних), та визначенням строку внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, з визначенням їх розміру (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі, який розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше, штрафів у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій, за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів (а.с. 38).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася.
Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.
Відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та фінансові умови надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», якими погоджено тарифи банку, порядок та розмір нарахування процентів і неустойки за порушення виконання зобов`язань, тобто, сторонами погоджено розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами, й висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на матеріалах справи, а доводи апеляційної скарги щодо відсутності такого погодження колегією суддів відхиляються.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України.
Оскільки строк дії даного кредитного договору закінчується із закінченням строку дії кредитної картки - 10/25 (а.с. 31), то у Банка наявні підстави нараховувати відсотки за користування даним кредитом, станом на 13.03.2023 року.
Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.
Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року.
Заборгованість відповідача по відсотках за користування кредитом, з урахуванням отриманих та сплачених ним сум, за наданим розрахунком становить 8 739,24 грн., з яким погоджується суд апеляційної інстанції, й саме ця сума підлягає стягненню з відповідача, який, заперечуючи проти заявлених вимог, власного розрахунку не привів та не спростував розрахунків позивача.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Безсмертного Сергія Миколайовича, залишити без задоволення.
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2023 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 26 березня 2026 року.

Головуючий: Д.А. Трофимова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко