ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1884/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Стецика Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо ненарахування та невиплати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, передбаченого статтею 29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2026 рік”; зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території гарантованого добровільного відселення, передбаченого статтею 29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2026 рік” за період з 01.01.2026.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач є непрацюючим пенсіонером та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3.
Позивач зазначає, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 у справі №140/5594/23 ГУ ПФУ у Волинській області було зобов`язано здійснити нарахування та виплату їй підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі – Закон №796-ХІІ).
Разом з тим, як зазначає позивач, виплата вказаного підвищення до пенсії була припинена, у зв`язку з чим вона звернулася до відповідача із заявою про поновлення таких виплат з 01 січня 2026 року.
Листом від 02.02.2026 відповідач відмовив позивачу у поновленні виплат, посилаючись на відсутність у Єдиному державному демографічному реєстрі відомостей про проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення у період з 02.02.1993 по 15.02.1993.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки вони суперечать вимогам частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Позивач посилається на положення Закону №796-ХІІ, яким визначено гарантії соціального захисту осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема право непрацюючих пенсіонерів, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, на підвищення до пенсії.
Крім того, позивач зазначає, що відповідно до статті 29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2026 рік” у 2026 році на період дії воєнного стану встановлено доплату непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні гарантованого добровільного відселення, за умови проживання або роботи таких осіб у відповідних зонах у період з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1993 року, у розмірі 2595 гривень.
На підтвердження наявності підстав для отримання зазначеної доплати позивач зазначає, що з 20.03.1979 по 02.02.1993 постійно проживала у селі Суховоля Рівненської області, після чого проживає у селі Хряськ Волинської області, які віднесені до зони гарантованого добровільного відселення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106.
Позивач зазначає, що відсутність у Єдиному державному демографічному реєстрі відомостей про проживання у період з 03.02.1993 по 15.02.1993 пов`язана зі зміною місця реєстрації (перереєстрацією), а не з вибуттям за межі зони радіоактивного забруднення.
Також позивач вказує, що після виконання рішення суду у 2023 році місце проживання за межі забрудненої території не змінювала, а відтак підстав для припинення виплати підвищення до пенсії у відповідача не було.
Окрім цього, позивач посилається на пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2024 №1524 “Деякі питання здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення”, відповідно до якого у разі відсутності відомостей у державних реєстрах факт проживання встановлюється за сукупністю обставин, зокрема за наявності статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та відсутності даних про зміну місця проживання після 01 січня 1993 року.
З огляду на викладене, позивач вважає, що має право на отримання у 2026 році підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі 2595 гривень, а бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати такого підвищення є протиправною та такою, що порушує її права та законні інтереси.
У зв`язку з цим позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати спірного підвищення до пенсії, а також зобов`язати відповідача здійснити відповідні нарахування та виплати з 01.01.2026. 
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду Димарчук Т.М. від 17.02.2026 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою судді цього суду Стецика Н.В. від 17.03.2026 прийнято справу до провадження.
Відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.
Зазначив, що позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Вказав, що згідно з відомостями Єдиного державного демографічного реєстру позивач була зареєстрована у селі Суховоля Рівненської області до 02.02.1993 та у селі Хряськ Волинської області з 15.02.1993, при цьому відомості про її проживання у період між зазначеними датами відсутні.
Посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 “Про перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення”, відповідач зазначив, що вказані населені пункти віднесені до зони гарантованого добровільного відселення.
Відповідач вказав, що порядок встановлення та виплати доплати непрацюючим пенсіонерам визначений Законом України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” та Законом України “Про Державний бюджет України на 2026 рік”, відповідно до яких така доплата здійснюється за умови проживання або роботи у відповідних зонах у визначений законом період та припиняється у разі відсутності підтвердження проживання.
Також відповідач послався на постанову Кабінету Міністрів України від 27.12.2024 №1524, відповідно до якої органи Пенсійного фонду України здійснюють перевірку відомостей про місце проживання одержувачів доплати за даними державних реєстрів.
З огляду на відсутність у Єдиному державному демографічному реєстрі відомостей про проживання позивача у спірний період, відповідач дійшов висновку про відсутність правових підстав для встановлення та виплати відповідної доплати.
Крім того, відповідач зазначив, що діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, з урахуванням вимог частини другої статті 19 Конституції України та правової позиції Верховного Суду.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (3 категорія); перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії за віком. Ці обставини підтверджуються пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 , посвідченням серії НОМЕР_2 . 
Матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах чи є фізичною особою-підприємцем.
З витягу з Реєстру територіальної громади від 09.12.2025 №2025/018439183 слідує, що позивач зареєстрована та проживала з 20.03.1979 по 02.02.1993 у селі Суховоля Володимирецького (зараз Вараського) району Рівненської області, а з 15.02.1993 по даний час - у селі Хряськ Камінь-Каширського району Волинської області.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 у справі №140/5594/23, яке набрало законної сили 03.06.2023, зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 23.09.2022 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).
З 01.01.2025 позивачу припинено виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, передбачене статтею 39 Закону №796-ХІІ.
Листом від 02.02.2026 №2330-337/А-02/8-0300/26 у відповідь на звернення щодо встановлення доплати як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, ГУ ПФУ у Волинській області повідомило про відсутність підстав, з урахуванням норм статті 29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2026 рік” від 03.12.2025 №4695-ІХ, для встановлення у 2026 році доплати в сумі 2595 грн, оскільки в Єдиному державному демографічному реєстрі відсутні відомості про проживання заявниці у період з 02.02.1993 по 15.02.1993 в межах зони гарантованого добровільного відселення.
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Стаття 39 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, була викладена так: “Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:
- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;
- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;
- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.
Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.
Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України”.
Підпунктом 7 пункту 4 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року №76-VIII “Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України” (далі - Закон №76-VIII), який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до Закону №796-ХІІ шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45.
Законом України від 04 лютого 2016 року №987-VIII “Про внесення змін до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”” (далі - Закон №987-VIII), який згідно з розділом ІІ “Прикінцеві положення” набрав чинності з 01 січня 2016 року, до Закону №796-ХІІ включено статтю 39 “Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження” такого змісту: “Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України”.
Стаття 39 Закону №796-ХІІ (у редакції Закону №987-VIII), яка чинна з 01 січня 2016 року, врегульовує питання доплат виключно особам, які працюють у зоні відчуження. Однак редакція статті 39, яка була чинна до 01 січня 2015 року, врегульовувала питання здійснення доплат таким категоріям громадян: 1) особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, у зоні гарантованого добровільного відселення, у зоні посиленого радіоекологічного контролю); 2) непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях; 3) студентам, які там навчаються; 4) пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення; 5) громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів.
Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 21 січня 2019 року та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у зразковій справі №240/4937/18 дійшли висновку, що з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення від 17 липня 2018 року №6-р/2018 відновлено право особи на отримання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ.
Між тим статтею 29 Закону Закону України “Про Державний бюджет України на 2026 рік” від 03.12.2025 №4695-ІХ (далі – Закон №4695-ІХ) установлено, що у 2026 році доплата непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, встановлюється за умови, що такі особи проживали або працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року, у зв`язку з чим особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 2595 гривень.
Особам, які після аварії на Чорнобильській АЕС (26 квітня 1986 року) самостійно або у встановленому законодавством порядку за направленнями обласних державних адміністрацій змінили місце проживання за межі зон безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулися на постійне місце проживання до цих зон, а також особам, які зареєстрували своє місце проживання чи переїхали на постійне місце проживання до зазначених зон після аварії на Чорнобильській АЕС, доплата за проживання в таких зонах не встановлюється.
Виплата доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення непрацюючим пенсіонерам припиняється після залишення особою свого місця постійного проживання на зазначених територіях та декларування/реєстрації місця проживання за межами зон безумовного (обов`язкового) відселення та зон гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів, а також у разі працевлаштування (зайнятості) особи за межами зони безумовного (обов`язкового) відселення та зони гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відомостями Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Для встановлення виплат, передбачених цією статтею, Пенсійному фонду України забезпечити звірення відомостей про постійне місце проживання одержувачів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення із відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів для продовження чи припинення відповідних виплат, а також приведення розмірів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення та пенсійних виплат у відповідність із цією статтею.
Отже, у зв`язку із набранням чинності з 01.01.2026 Законом №4695-ІХ змінилося правове регулювання правовідносин щодо здійснення у 2026 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають в зоні гарантованого добровільного відселення. Статтею 29 Закону №4695-ІХ чітко регламентовано розмір та підстави виплати у 2026 році доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення. При цьому особам, які після аварії на Чорнобильській АЕС (26 квітня 1986 року) змінили місце проживання за межі зон безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулися на постійне місце проживання до цих зон, доплата за проживання в таких зонах не встановлюється.
Зі змісту листа ГУ ПФУ у Волинській області від 02.02.2026 №2330-337/А-02/8-0300/26 слідує, що позивачу з 01.01.2026 не була встановлена доплата в сумі 2595 грн відповідно до статті 29 Закону №4695-ІХ з тих підстав, що в Єдиному державному демографічному реєстрі відомості про її проживання з 02.02.1993 по 15.02.1993 в межах зони гарантованого добровільного відселення відсутні.
Як уже зазначалося вище, відповідно до витягу з Реєстру Рафалівської територіальної громади, Маневицької територіальної громади від 09.12.2025 №2025/018439183, ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала з 20.03.1979 по 02.02.1993 у селі Суховоля Володимирецького (зараз Вараського) району Рівненської області, а з 15.02.1993 по даний час - у селі Хряськ Камінь-Каширського району Волинської області.
Вказані населені пункти (села Суховоля Рівненської області, Хряськ Волинської області) відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року №106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Стосовно відсутності в Єдиному державному демографічному реєстрі відомостей про проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення протягом незначного часу (з 02.02.1993 по 15.02.1993), то суд бере до уваги доводи позивача про те, що це пов`язано із зміною місця проживання з села Суховоля Рівненської області в село Хряськ Волинської області, та у вказаний період відомості про те, що позивач змінила місце проживання за межі зони гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулася на постійне місце проживання до цієї зони, відсутні.
Крім того, суд зауважує, що позивачу вже було призначено підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 у справі №140/5594/23.
В даному випаду позивачу припинено таку виплату. 
Надаючи оцінку таким діям пенсійного органу, суд зазначає, що підстави припинення такої виплати визначені саме частиною 3 статті 29 Закону №4695-ІХ, якою передбачено, що виплата доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення непрацюючим пенсіонерам припиняється після залишення особою свого місця постійного проживання на зазначених територіях та декларування/реєстрації місця проживання за межами зон безумовного (обов`язкового) відселення та зон гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів, а також у разі працевлаштування (зайнятості) особи за межами зони безумовного (обов`язкового) відселення та зони гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відомостями Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідачем у спірному випадку не підтверджено, що позивач після призначення такої доплати до пенсії на виконання рішення суду залишила своє місце постійного проживання та реєстрації на території гарантованого добровільного відселення. Більше того, відповідач не надав доказів постійного проживання та реєстрації місця проживання позивача за межею зони гарантованого добровільного відселення, в тому числі в період з 02.02.1993 по 15.02.1993. Відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів про реєстрацію місця проживання позивача за межею зони гарантованого добровільного відселення відповідач суду не надав.
Саме пенсійний орган, припиняючи виплату спірного підвищення до пенсії, зобов`язаний встановити підстави для припинення такої доплати, а не покладати такий обов`язок на отримувача цієї доплати чи посилатись на відсутність відомостей в Єдиному державному демографічному реєстрі про проживання отримувача такої доплати в межах відповідної зони в певний період. При цьому, частина 4 статті 29 Закону №4695-ІХ передбачає, що для встановлення виплат, передбачених цією статтею, Пенсійному фонду України забезпечити звірення відомостей про постійне місце проживання одержувачів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення із відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів для продовження чи припинення відповідних виплат, а також приведення розмірів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення та пенсійних виплат у відповідність із цією статтею.
Відповідач фактично ототожнив відсутність відомостей у державному реєстрі із фактом непроживання позивача на відповідній території.
Суд наголошує, що відсутність інформації у державному реєстрі сама по собі не є належним та достатнім доказом проживання особи поза межами відповідної території та не свідчить про наявність передбачених законом підстав для припинення виплати.
Крім того, суд враховує, що право позивача на отримання відповідного підвищення до пенсії вже було встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому припинення виплати можливе лише за наявності нових обставин, які відповідачем не доведені.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи у поновленні виплати, діяв не у спосіб, визначений законом, а відтак його дії є протиправними.
Оскільки пенсійним органом не встановлено зміну місця проживання позивача за межею зони гарантованого добровільного відселення, тому відповідач протиправно відмовив у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 спірної доплати як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі 2595 гривень, визначеному статтею 29 Закону №4695-ІХ, та зобов`язання відповідача здійснити позивачу з 01.01.2026 нарахування та виплату доплати як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі 2595 гривень, визначеному статтею 29 Закону №4695-ІХ.
Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 1331,20 грн, що підтверджується квитанцією від 12.02.2026.
У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 1331,20 грн.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243 - 246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 доплати як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі 2595 гривень, визначеному статтею 29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2026 рік” від 03.12.2025 №4695-ІХ.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 01.01.2026 нарахування та виплату доплати як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі 2595 гривень, визначеному статтею 29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2026 рік” від 03.12.2025 №4695-ІХ.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судовий збір у сумі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6; ідентифікаційний код юридичної особи 13358826).

Суддя Н. В. Стецик