ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/800/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги:
визнати протиправними рішення військової частини НОМЕР_1 від 19.05.2025 за №2/1591 про відмову в звільненні з військової служби ОСОБА_1 та скасувати його;
зобов`язати військову частину звільнити ОСОБА_1 з військової служби у запас на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, видавши відповідний наказ.
Під час розгляду справи суд
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою від 30.01.2026 поновлено строк звернення до суду з позовом; відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників; витребувано докази. 
Ухвалю від 12.02.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Аргументи учасників справи
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24.09.2024 у справі №200/5658/24 відповідачем повторно розглянуто рапорт ОСОБА_1 про звільнення зі служби, та повторно відмовлено у звільненні. Військова частина НОМЕР_1 , встановила наявність в ОСОБА_1 сестри, яка начебто може здійснювати нагляд за матір`ю, однак, на думку позивача, сестра не має можливість здійснювати догляд з поважних причин (наявність у сестри групи інвалідності, наявність факту того, що вона сама потребує стороннього догляду, тощо). 
Представник позивача пояснював, що донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не мешкає зі своєю мамою та взагалі не спілкується. Крім того, вона страждає на хронічні захворювання, які перешкоджають їй здійснювати постійний догляд за своєю мамою та утримувати її. Сестра ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також за станом здоров`я (прикута до ліжка) не може здійснювати постійний догляд за своєю сестрою та утримувати її. Онука ОСОБА_4 навчається у Київському національному університеті ім. Тараса Шевченка, мешкає в м. Києві, і ще одна неповнолітня онука. Тобто, фактично тільки один ОСОБА_1 , який мешкав з ОСОБА_5 , може здійснювати постійний догляд і утримувати свою матір.
05.02.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування такої позиції представник відповідача вказав, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24.09.2024 № 200/5458/24 військовою частиною НОМЕР_1 повторно розглянуто рапорт солдата ОСОБА_1 від 26.07.2024 про звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п.2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" через сімейні обставини на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини, який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи та прийнято відповідне рішення 19.05.2025 № 2/1591.
Під час розгляду рапорту було встановлено, що солдат ОСОБА_1 має рідну сестру, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інформацію надано солдатом ОСОБА_1 особисто, письмово та засвідчено власним підписом. Таким чином, особа, що має інвалідність та потребує стороннього догляду ( ОСОБА_5 ) має інших членів сім`ї першого ступеня споріднення, а саме доньку ОСОБА_6 , яка може здійснювати догляд.
До позовної заяви не додано будь яких належних доказів на підтвердження того, що сестра солдата ОСОБА_1 не може здійснювати догляд за матір`ю, а саме, що вона сама є особою з інвалідністю та потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Довідка про те, що ОСОБА_2 проходить навчання до 31.05.2026 (так само як інші медичні документи з різними діагнозами) не є належним доказом того, що ОСОБА_4 не може здійснювати постійний догляд за матір`ю. Належним доказом в даному випадку є рішення експертної комісії про встановлення інвалідності та потребу в постійному сторонньому догляді.
Крім того позивачем не доведено необхідність здійснення постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю. Довідка МСЕК серії МСЕ № 0018852, відповідно до якої ОСОБА_5 встановлено II групу інвалідності, не містить посилань на необхідність здійснення постійного догляду, отже, не є належним доказом щодо предмету позовних вимог, містить лише рекомендації щодо доступних ОСОБА_5 форм праці. Вказував на копію Висновку від 13.08.2025 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма 080-4/о). Відповідно до цього висновку, ОСОБА_5 не потребує постійного стороннього догляду, а потребує денного догляду вдома. Даний висновок не має постійного характеру та є дійсним до 13.08.2026 року. Отже, Позивачем не доведено також необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю. В будь якому разі даний висновок не додавався до рапорту ОСОБА_1 від 26.07.2024, що вдруге розглядався згідно рішення суду.
24.02.2026 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача наполягав на тому, що необхідність у постійному сторонньому догляді за своє матір`ю ОСОБА_5 підтверджено довідкою форми 080-4/о, тобто належним і допустимим доказом.
На думку представника позивача, військова частина НОМЕР_1 перевищила свої повноваження, в порушення вимог статті 58 Конституції України, вимагаючи від ОСОБА_1 надання акта обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затверджений керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - Акт), який передбачено Додатком до інструкції про організацію виконання положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 (далі - Наказ).
При цьому, на день подачі рапорту (26.07.2024) зазначений Наказ в редакції від 20.12.2022 не містив в собі додатку 19 з вказівкою на вищенаведений Акт.
Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядав справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом
Солдат ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді гранатометника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
29.07.2024 позивачем було подано рапорт від 26.07.2024 про звільнення його з військової служби у запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за сімейними обставинами, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Позивачем на підтвердження підстав для звільнення з військової служби за сімейними обставинами до рапорту на звільнення додано перелік документів, а саме: 
висновок (форма № 080-4/о) про наявність в ОСОБА_5 порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданий КП "ЛЛІЛ" ЛМР від 24.07.2024; 
рішення ЛКК, складене лікарською консультативною комісією Лубенської центральної міської лікарні від 24.07.2024, відповідно до якого ОСОБА_5 потребує постійного стороннього догляду; 
довідка №2487 від 27.05.2024, видана Лубенським комунальним житлово-експлуатаційним управлінням,
нотаріально посвідчена копії: пенсійного посвідчення ОСОБА_5 ;
паспорта та РНОКПП ОСОБА_5 ,
свідоцтва про народження ОСОБА_1 , 
паспорта ОСОБА_1 .
За наслідками розгляду рапорту командиром військової частини НОМЕР_1 рішенням від 02.08.2024 №5202 солдату ОСОБА_1 , гранатометнику 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , відмовлено в задоволенні рапорту.
Підстави: до рапорту не додано документів, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи, яка є особою з інвалідністю та потребує постійного догляду; до рапорту не додано документів, що підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків.
Відповідно до довідки МСЕК МСЕ № 0018852, копія якої міститься в матеріалах справи, ОСОБА_5 встановлено ІІ групу інвалідності безстроково, рекомендацій щодо постійного догляду не міститься.
Позивач не погодився з рішенням від 02.08.2024 №5202 про відмову у звільненні з військової служби та оскаржив його до суду. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24.09.2024 у справі №200/5458/24 позов ОСОБА_1 задоволено. Цим судовим рішенням, крім іншого, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби у запас на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 26.07.2024 року та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду, про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2025 вищезазначене рішення залишено без змін.
На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24.09.2024 №200/5458/24 військовою частиною НОМЕР_1 повторно розглянуто рапорт солдата ОСОБА_1 від 26.07.2024 про звільнення з військової служби на підставі п.п. "г" п.2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та прийнято рішення від 19.05.2025 №2/1591 про відмову в задоволенні рапорту.
Підстави: до рапорту не додано документів, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи, яка є особою з інвалідністю та потребує постійного догляду.
Додатково військова частина НОМЕР_1 в рішенні щодо розгляду рапорту зазначила, що в рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 24.09.2024 № 200/5458/24 судом було зазначено, що не вбачається можливим отримати інформацію щодо наявності або відсутності в ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) осіб І та ІІ ступеня споріднення.
Під час розгляду рапорту було встановлено, що солдат ОСОБА_1 має рідну сестру, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інформацію надано солдатом ОСОБА_1 особисто, письмово та засвідчено власним підписом.
Таким чином, особа, що має інвалідність та потребує стороннього догляду ( ОСОБА_5 ), має інших членів сім`ї першого ступеня споріднення, а саме доньку ОСОБА_6 , яка може здійснювати догляд.
Крім того, в рішенні від 19.05.2025 №2/1591 зазначено про те, що до рапорту не додано Акт обстеження сімейного стану військовослужбовця зі зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд /а.с. 9/.
Вважаючи відмову у звільненні з військової служби від 19.05.2025 №2/1591 протиправною, позивач звернувся до суду.

Норми права, які підлягають застосуванню
Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. 
У силу вимог статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Статтею 26 Закону №2232-XII визначені підстави для звільнення з військової служби. Зокрема, підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Пунктом 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Висновки щодо правозастосування
Предметом цього позову є повторна відмова військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з інвалідністю 2 групи, яка потребує постійного стороннього догляду.
Фактично спір між сторонами виник щодо вірного тлумачення та застосування підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII у співвідношенні з ч. 12 ст. 26 цього ж Закону.
ОСОБА_1 
1) є військовослужбовцем, проходить військову службу у воєнний час за призовом під час мобілізації; 
2) має матір із числа осіб з інвалідністю 2 групи, що підтверджується довідкою МСЕК; яка потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується висновком ЛКК від 24.07.2024 (у подальшому висновком ЛКК від 13.08.2025), що є підставою для звільнення з військової служби за даних умов; 
3) не бажає продовжувати військову службу, про що подав рапорт.
Єдиною підставою для відмови у задоволенні рапорту слугував висновок відповідача про те, що під час розгляду рапорту було встановлено, що солдат ОСОБА_1 має рідну сестру, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інформацію надано солдатом ОСОБА_1 особисто, письмово та засвідчено власним підписом.
Таким чином, відповідач стверджував про те, що особа, яка має інвалідність та потребує стороннього догляду ( ОСОБА_5 ), має інших членів сім`ї першого ступеня споріднення, а саме доньку ОСОБА_6 , яка може здійснювати догляд.
Оцінюючи це твердження відповідача, суд зазначає таке. 
Підстава для звільнення військовослужбовця з військової служби, визначена п.п. "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII таким чином: "Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах (ч. 4): під час дії воєнного стану (п.2) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) (п.п. "г"). 
Частина 12 ст. 26 цього ж Закону, у свою чергу, розкриває перелік сімейних обставин або інших поважних причин.
Відповідно до вказаної норми, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах:
п. 3) під час дії воєнного стану:
-військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
-військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
-перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;
-військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України;
-військовослужбовці, які є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років;
-виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати;
-утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;
-виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність, за умови що такі особи не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати;
-необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи;
-необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів;
-необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;
-необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;
-у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами;
-якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;
-якщо їхнім близьким родичам (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції Гідності (листопад 2013 року - лютий 2014 року).
Звертаючись з рапортом про звільнення з військової служби, позивач ОСОБА_1 посилався на сімейні обставини у вигляді необхідності здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи. 
Суд зазначає, що як на дату звернення ОСОБА_1 з рапортом про звільнення, так і на дату розгляду цієї справи судом, абзац тринадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону містив вказівку на умову його застосування - "за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи".
В обставинах цієї справи саме питання відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеню споріднення стало ключовим питанням спору.
Так, відповідач вмотивував свою відмову у звільненні ОСОБА_1 зі служби тим, що під час розгляду рапорту було встановлено, що солдат ОСОБА_1 має рідну сестру, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, відповідач виходив з незастосовності абзацу 13 п.3 ч. 12 ст.26 Закону №2232-XII: вважав наявним члена сім`ї першого ступеню спорідненості.
Позивач, у свою чергу, попри формальну наявність члена сім`ї першого ступеня, наполягав на тому, що фактична можливість сестри здійснювати догляд за його матір`ю-інвалідом відсутня. Вказував на те, що медичними документами, копії яких долучені представником позивача до позовної заяви, підтверджено, що сестра, ОСОБА_7 , періодично проходить стаціонарне лікування та реабілітацію, пов`язані зі захворюванням опорно-рухового апарату, що унеможливлює фактичне здійснення постійного стороннього догляду за ОСОБА_5 . Крім того, зазначав, що в акті обстеження сімейного стану від 26.05.2025 №21 вказано, що ОСОБА_5 не контактує з донькою ОСОБА_8 та разом не проживають; ОСОБА_8 фактично прикута до ліжка внаслідок тяжкого захворювання хребта. Тому вважав, що фактично інший член сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, який міг би здійснювати догляд за його матір`ю - відсутній. 
Суд погоджується з позицією позивача щодо того, що наявні у адміністративній справі відомості про інших членів сім`ї першого та другого ступеню спорідненості вказують на їх фактичну неможливість здійснювати догляд за інвалідом другої групи ОСОБА_5 . 
З урахуванням обставин спору у цій справі суд зазначає, що вищенаведена норма права (абз.13 п. 3 ч. 2 ст. 26 Закону) не розкриває змісту поняття "відсутності інших членів сім`ї": чи йдеться про відсутність у юридичному сенсі, зокрема за даними Єдиного демографічного реєстру, чи про відсутність фактичну.
Відповідно, внаслідок нечіткості закону суд повинен вдатися до тлумачення цієї норми.
Таке тлумачення суд здійснює з урахуванням правової позиції Верховного Суду у аналогічній справі, що висловлена у постанові від 27 лютого 2025 року у справі № 380/16966/24.
У згаданій постанові Верховний Суд, застосовуючи цю ж саму норму закону, протлумачив її наступним чином: (пункт 61) "Таким чином «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону №2232-XII.
(95) Абзац тринадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 цього Закону № 2232-XII регламентує можливість звільнення військовослужбовця з військової служби через необхідність постійного догляду за одним із батьків - в даному випадку особою з інвалідністю I групи. При цьому така підстава є правомірною за умови, якщо інший член сім`ї першого або другого ступеня споріднення через об`єктивні причини, зокрема в зв`язку з особливостями проходження військової служби, не може виконувати відповідні обов`язки (такі обставини встановлюються і враховуються в кожному конкретному випадку).
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, застосовуючи викладене вище тлумачення закону, суд в цій справі приходить до висновку, що матеріалами адміністративної справи підтверджена фактична відсутність членів сім`ї інваліда другої групи ОСОБА_5 , матері військовослужбовця ОСОБА_1 , які були б здатні здійснювати догляд за нею. 
А тому норма, передбачена абзацом 13 пункту 3 частини 2 статті 26 Закону №2232-XII, застосовна щодо позивача, тому відповідач при розгляді рапорту ОСОБА_1 про звільнення, повинен був його рапорт задовольнити, вказану норму застосувавши. 
Суд за наслідками розгляду цієї справи підтверджує, що ОСОБА_1 має передбачену законом підставу для звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.
Тому відповідач, за наслідками повторного розгляду рапорту ОСОБА_1 , повторно прийняв протиправне рішення про відмову у звільненні.
Відтак, слід визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 від 19.05.2025 за №2/1591 про відмову в звільненні з військової служби ОСОБА_1 .
Крім того, як наслідок, обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, враховуючи повторність відмови у задоволенні рапорту позивача, суд приходить до висновку, про необхідність зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби у запас на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Розподіл судових витрат
Позивач звільнений від сплати судового збору. 
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, 
П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 від 19.05.2025 за №2/1591 про відмову в звільненні з військової служби ОСОБА_1 .
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя	 	І.С. Шевяков