ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/8108/25  Номер провадження 33/814/456/26	Головуючий у 1-й інстанції МАХАНЬКОВ О. В.  Доповідач ап. інст. Костенко В. Г.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.,
з секретарем Гнітько А.М.,
з участю захисника Шевченка С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Шевченка С.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , на постанову судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 січня 2026 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Постановлено стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. 
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 13 грудня 2025 року о 15 год. 17 хв. керував транспортним засобом «Ssangyong Korando Sports EX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Набережна Лейтенанта Дніпрова, 43, в м. Кременчук Полтавської області з явними ознаками наркотичного сп`яніння та, в порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову судді місцевого суду, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Зазначає про порушення права ОСОБА_1 на захист, оскільки справа про адміністративне правопорушення всупереч положенням ч.1 ст.268 КпАП України розглянута без його участі.
Вважає, що наведені у протоколі про адміністративне правопорушення ознаки сп`яніння ОСОБА_1 не підтверджені доказами, а тому відмова від проходження огляду не свідчить про наявність у його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.
Зауважує, що суддя місцевого суду не дослідив обставини відмови ОСОБА_1 від проходження огляду.
Вказує, що на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, а тому огляд на стан сп`яніння повинна проводити лише посадова особа, уповноважена начальником органу ВСП у ЗС України.
Наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння уповноваженою особою, що свідчить про порушення процедури огляду та про недопустимість як доказу протоколу про адміністративне правопорушення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши доказита доводи апеляційної скарги, приходжу до такого.
Право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, користуватися юридичною допомогою адвоката забезпечено апеляційним судом.
Висновки судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за наведених у постанові обставин підтверджуються належними і допустимими доказами, дослідженими судом.
Фактичні обставини відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння узгоджуються з даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №539855 від 13 грудня 2025 року і підтверджуються відеозаписом події, який долучений до цього протоколу.
Доводи захисника про те, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в даному випадку не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, є неприйнятними.
Аналіз положень статті 130 КпАП України та пунктів 2.5, 2.9 Правил дорожнього руху України свідчить про те, що водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд у встановленому порядку з метою визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху). Крім того, водієві заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п.2.9а Правил дорожнього руху).
Стаття 130 КпАП України передбачає адміністративну відповідальність не лише за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а й за відмову водія від проходження відповідного огляду. 
Водій ОСОБА_1 , реалізувавши своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки, а тому, виконуючи наведені вимоги Правил дорожнього руху України, зобов`язаний пройти на вимогу поліцейського в установленому законом порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння.
Водночас законодавство України не передбачає примусового огляду на стан сп`яніння у цій категорії справ, залишаючи за водієм можливість самостійно розпоряджатися своїми правами.
З наявного в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відеозапису видно, що пропозиція ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння поліцейським зроблена у відповідності з вимогами ч.2 ст.266 КпАП України із застосуванням технічних засобів відеозапису.
Всупереч доводам апеляційної скарги, після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , поліцейський під час спілкування з порушником виявив у нього ознаки наркотичного сп`яніння, які відповідають приписам п.4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 та запропонував пройти огляд у встановленому Законом порядку.
Проте ОСОБА_1 на вимогу поліцейського відмовився від проведення огляду у категоричній формі, незважаючи на роз`яснення поліцейського, у тому числі про наслідки у виді притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому огляд мав проводитися у відповідності до вимог ст.266-1 КпАП України, є непереконливими.
Положеннями ст.266-1 КпАП України визначений порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Під час спілкування з працівниками поліції водій ОСОБА_1 повідомив, що є військовослужбовцем.
Водночас, з відеозапису видно, що на місці події поліцейські встановили, що під час керування автомобілем ОСОБА_1 не виконував обов`язки військової служби, а тому він повинен нести адміністративну відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, на загальних підставах, що передбачено приписами ч.1 ст.15 цього Кодексу.
Працівник поліції на місці події роз`яснив ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбаченіст.63 Конституції України і ст.268 КпАП України, про що той власноруч розписався і будь-яких зауважень при цьому не мав.
Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності за ст.130 КпАП України.
Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те посадовою особою, як передбачено приписами ст.255 КпАП України, та відповідає вимогам ст.256 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, вважаю обґрунтованим висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та правильною кваліфікацію його дій за ч.1 ст.130 КпАП України.
Стягнення накладене у відповідності з вимогами ст.33 КпАП України, у межах, установлених цим Кодексом, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та майнового стану.
Порушень закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної постанови судді, не встановлено.
Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 січня 2026 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника Шевченка Станіслава Миколайовича – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.