ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2026 р.
м. Київ
Справа № 911/166/26 

Суддя Черногуз А.Ф., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу
за позовом Приватного акціонерного товариства “Куп`янський молочноконсервний комбінат” (63702, Харківська обл. м. Купянськ, вул. Ломоносова, буд.26, код ЄДРПОУ 00418142) 
до Приватного акціонерного товариства “Київський картонно-паперовий комбінат” (08700, Київська обл. м. Обухів, вул. Київська, буд. 130, код ЄДРПОУ 05509659) 
про стягнення 375514,18 грн,

ВСТАНОВИВ:
Історія розгляду справи.
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства “Куп`янський молочноконсервний комбінат” до Приватного акціонерного товариства “Київський картонно-паперовий комбінат” про стягнення 226068,48 грн передплати за Договором №147/43/2021 від 01.03.2021 та 149445,7 грн процентів за користування грошовими коштами.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.01.2026 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Через систему «Електронний суд» 10.02.2026 від Приватного акціонерного товариства “Київський картонно-паперовий комбінат” надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.
Суд розглянув подані відповідачем разом із відзивом заперечення щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, однак підстав для його задоволення не вбачає. З огляду на характер спірних правовідносин, предмет доказування та обсяг поданих сторонами доказів, дана справа є справою незначної складності та не підпадає під категорію складних справ, що потребують розгляду за правилами загального позовного провадження. У зв`язку з викладеним, клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволенню не підлягає.
Через систему “Електронний суд” 12.02.2026 від Приватного акціонерного товариства “Куп`янський молочноконсервний комбінат” надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача заперечував проти доводів викладених у відзиві на позов, просить задовольнити позовні вимоги повністю.
Через систему “Електронний суд” 27.02.2026 від Приватного акціонерного товариства “Київський картонно-паперовий комбінат” надійшли заперечення (на відповідь на відзив), у яких представник відповідача заперечує проти обставин викладених у відповіді на відзив, просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Через систему “Електронний суд” 28.02.2026 та 06.03.2026 від представників сторін надійшли додаткові пояснення у справі.
Фактичні обставини справи та узагальнена позиція сторін.
01.03.2021 між ПАТ «Київський картонно-паперовий комбінат» (Постачальник) та ПАТ «Куп`янський молочноконсервний комбінат» (Покупець) був укладений Договір поставки №147/43/2021, відповідно до умов якого:
- постачальник зобов`язується поставити й передати у власність Покупця гофрокартонну продукцію виробництва ПрАТ «Київський КПК», іменовану надалі «Товар». а Покупець зобов`язується прийняти й оплатити Товар на умовах даного Договору;
- найменування кількість і асортимент Товару: що поставляється, вказуються в Додатках (Специфікаціях) до даного Договору, що є невід`ємною його частиною або заявках Покупця;
- Товар поставляється на умовах, обумовлених в даному Договорі й Додатках (Специфікаціях) до Договору. Асортимент, вид, найменування, розміри, кількість, якість, бажані строки поставки Товару вказуються Покупцем у Заявках на виготовлення. Товар може поставлятися з відхиленням +/-5% від замовленого обсягу Товару (3.1, 3.2);
- Зобов`язання Постачальника щодо поставки Товару вважаються виконаними в момент передачі Товару. Передачею Товару вважається: - Передача Товару Покупеві, якщо Постачальник зобов`язаний доставити Товар; - Передача Товару в розпорядження Покупця на складі Постачальника; - Передача Товару перевізникові, призначеному Покупцем. З моменту передачі Товару до Покупця переходить право власності на Товар і ризик випадкової загибелі або раптового ушкодження Товару (3.5);
- Покупець зобов`язаний прийняти виготовлену партію Товару протягом 2-х робочих днів з моменту письмового повідомлення Постачальника про виконання замовлення й готовності його до передачі. Приймання Товару за кількістю проводиться на складі Постачальника при вивозі Товару транспортом Покупця (3.8, 3.12);
- ціна Товару, що поставляється, і порядок розрахунків за Товар, що поставляється, вказуються в Додатках (Специфікаціях) до даного Договору (4.1);
- Сторони зобов`язуються не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним кварталом, проводити звірку взаєморозрахунків з оформленням відповідних актів (п. 4.6);
- Даний Договір набуває чинності з 01.03.2021 й діє до 31.03.2022, але в будь-якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (9.1).
На виконання умов договору позивач 29.04.2022 здійснив попередню оплату товару у розмірі 226068,48 грн (копія платіжної інструкції від 29.04.2022 №1287 долучена до матеріалів справи) на підставі рахунку від 22.04.2022.
Водночас, як стверджує позивач, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, оскільки оплачений товар поставлений не був, а отримані грошові кошти не повернуті.
Позивач вказує, що у зв`язку з непоставкою товару ним 18.12.2025 на адресу відповідача направлено письмову вимогу про повернення суми попередньої оплати, однак така вимога залишена без відповіді та задоволення.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на положення статей 610, 693 Цивільного кодексу України, зазначаючи, що у разі непередання продавцем товару, оплаченного авансом, покупець має право вимагати або передачі товару, або повернення суми попередньої оплати, причому вибір такого способу захисту належить виключно покупцю. При цьому позивач зазначає, що реалізував своє право шляхом пред`явлення вимоги про повернення коштів.
Крім того, позивач наголошує, що попередня оплата за своєю правовою природою є авансом, який підлягає поверненню у разі невиконання зобов`язання незалежно від причин такого невиконання.
Також позивач зазначає, що відповідач, користуючись отриманими грошовими коштами, зобов`язаний сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами. Посилаючись на статті 536, 693, 1048 ЦК України, позивач вказує, що попередня оплата у даному випадку є різновидом комерційного кредиту, а відтак на суму заборгованості підлягають нарахуванню проценти.
За розрахунком позивача, сума процентів за період з 01.05.2022 по 17.12.2025 становить 149 445,70 грн.
З урахуванням викладеного позивач звернуся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача 375514,18 грн, з яких 226068,48 грн становить сума попередньої оплати, а 149 445,70 грн – проценти за користування чужими грошовими коштами.
У відзиві на позовну заяву відповідач повністю заперечує проти позовних вимог, вважаючи їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Відповідач не заперечує факту укладення між сторонами договору поставки, відповідно до якого він зобов`язувався поставити гофрокартонну продукцію, а позивач — прийняти та оплатити її. При цьому відповідач зазначає, що протягом дії договору між сторонами було укладено ряд додатків (специфікацій), і до моменту виникнення спору жодних претензій щодо виконання договору з боку позивача не надходило, а зобов`язання виконувалися належним чином.
Щодо спірних правовідносин відповідач вказує, що вони виникли на підставі Додатку №13 від 31.03.2022, яким, зокрема, передбачено 100% передоплату та умови поставки FCA (склад постачальника у м. Обухів). За цими умовами саме позивач був зобов`язаний самостійно забрати товар зі складу відповідача.
Копії Додатків №1-13 до спірного Договору долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву.
Відповідач стверджує, що товар був виготовлений у визначені договором строки відповідно до індивідуального замовлення позивача (з урахуванням конкретних технічних характеристик і розмірів), про що свідчать відповідні документи. Крім того, позивач був повідомлений про готовність товару до відвантаження, зокрема через переписку у месенджері, де узгоджувалася дата готовності продукції.
На думку відповідача, позивач, будучи обізнаним про готовність товару, безпідставно не здійснив його отримання, чим порушив умови договору. Відповідач наголошує, що відповідно до Договору (Додаток №13) покупець зобов`язаний прийняти товар у визначений строк після повідомлення про його готовність, однак позивач цього не зробив і протягом тривалого часу не вживав жодних дій для отримання продукції.
У зв`язку з цим відповідач вважає, що саме бездіяльність позивача призвела до виникнення спірної ситуації, а тому підстави для повернення попередньої оплати відсутні.
Також відповідач заперечує проти доводів позивача щодо стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами. Він зазначає, що позивач не довів факту порушення відповідачем грошового зобов`язання, оскільки останній виконав свої обов`язки — виготовив товар та повідомив про його готовність до передачі. Відповідач підкреслює, що відсутність передачі товару зумовлена діями самого позивача, а не порушенням з боку постачальника.
Крім того, відповідач звертає увагу, що застосування положень про повернення попередньої оплати можливе лише за умови неналежного виконання продавцем зобов`язання щодо передачі товару, чого, на його думку, у даному випадку не відбулося.
Окремо відповідач зазначає, що позивач протягом тривалого часу (з 2022 по 2025 рік) не звертався з вимогами про отримання товару, не ініціював зміну умов поставки та не заявляв про відмову від прийняття товару, що, на думку відповідача, свідчить про порушення саме з боку позивача.
Додатково відповідач наводить обставини, які, на його думку, унеможливлюють задоволення позову, пов`язані з воєнним станом та можливими зв`язками позивача з державою-агресором.
У зв`язку з викладеним відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У відповіді на відзив позивач заперечує проти доводів відповідача та наполягає на обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Зокрема, позивач не погоджується з твердженнями відповідача про належне повідомлення про готовність товару до відвантаження. Позивач зазначає, що відповідно до умов договору обов`язок покупця щодо прийняття товару виникає лише після отримання письмового повідомлення постачальника про фактичне виконання замовлення. Водночас, на думку позивача, надані відповідачем скріншоти переписки у месенджері не підтверджують належного виконання такого обов`язку.
Позивач наголошує, що повідомлення у Viber, на які посилається відповідач, містять лише інформацію про можливі або орієнтовні строки виготовлення продукції, а не підтверджують факт її фактичного виготовлення та готовності до відвантаження. Такі повідомлення, за твердженням позивача, мають характер намірів або прогнозів та не можуть вважатися належним письмовим повідомленням у розумінні умов договору.
Крім того, позивач звертає увагу на суперечності у доводах відповідача щодо дат готовності товару, зокрема різницю між зазначеною у переписці датою та датою, вказаною у внутрішніх документах відповідача, при цьому відсутні докази доведення такої інформації до відома позивача.
Також позивач зазначає, що відповідач не надав належних доказів фактичного виготовлення товару, його зберігання або подальшої долі. Надані відповідачем документи, зокрема скріншоти внутрішніх програм та технологічні документи, на думку позивача, лише підтверджують факт прийняття замовлення, але не свідчать про його виконання. Окремо позивач ставить під сумнів достовірність технологічної документації у зв`язку з датою її формування, яка не відповідає періоду спірних правовідносин.
У підсумку позивач зазначає, що доводи відповідача не спростовують обставин, викладених у позовній заяві, та не є підставою для відмови у задоволенні позову.
У поданих запереченнях на відповідь на відзив відповідач підтримує раніше викладену правову позицію та заперечує доводи позивача, викладені у відповіді на відзив.
Зокрема, відповідач не погоджується з твердженнями позивача про відсутність належного повідомлення про виготовлення товару та вважає безпідставними доводи щодо недопустимості скріншотів переписки у месенджері Viber як доказів у справі. Відповідач зазначає, що відповідно до положень господарського процесуального законодавства електронні повідомлення можуть визнаватися належними та допустимими доказами, а подання їх у вигляді паперових копій не позбавляє їх доказового значення. При цьому відповідач посилається на практику Верховного Суду, відповідно до якої повідомлення у месенджерах можуть оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами.
Відповідач стверджує, що за допомогою переписки у Viber було повідомлено позивача про виготовлення товару та його готовність до відвантаження. Зокрема, відповідач вказує, що ще на початку травня 2022 року позивач був поінформований про орієнтовну дату готовності товару, а 10.05.2022 — безпосередньо про його виготовлення. При цьому, за твердженням відповідача, позивач підтвердив намір забрати товар, однак фактично цього не зробив.
Заперечуючи доводи позивача про відсутність доказів виготовлення та подальшої долі товару, відповідач зазначає, що товар був виготовлений відповідно до індивідуального замовлення позивача та певний час зберігався на складі відповідача. Водночас відповідач звертає увагу, що такий товар має обмежений гарантійний строк зберігання (один рік), після спливу якого його якісні характеристики не гарантуються.
У зв`язку з тим, що позивач протягом тривалого часу не вжив жодних заходів щодо отримання товару, відповідач зазначає, що після закінчення строку зберігання був змушений розпорядитися таким товаром, зокрема передати його на благодійні цілі, що підтверджується наданими до матеріалів справи документами.
Окрім цього, відповідач заперечує проти правового обґрунтування позову, зокрема застосування положень статті 693 ЦК України, зазначаючи, що у даному випадку відсутній факт порушення зобов`язання з його боку, оскільки товар було виготовлено та заявлено до передачі, а невиконання поставки зумовлене діями (бездіяльністю) позивача.
Також відповідач звертає увагу на те, що позивач протягом тривалого часу не звертався із вимогами щодо отримання товару, не заявляв про відмову від нього та не ініціював розірвання договору, що, на думку відповідача, свідчить про належне виконання ним своїх обов`язків та порушення з боку покупця.
З урахуванням викладеного відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Позивач у додаткових поясненнях зазначає, що відповідач не довів належного виконання своїх обов`язків за договором.
Позивач підкреслює, що переписка у Viber не може вважатися належним доказом — неможливо встановити, хто саме її вів і чи були ці особи уповноважені. До того ж у самих доводах відповідача є плутанина щодо дат готовності товару, і немає жодного офіційного повідомлення про жодну з них.
Окремо позивач зазначає, що відповідач неправомірно розпорядився товаром (передав на благодійність), не повідомивши про це позивача і не зафіксувавши відмову від прийняття товару, як того вимагає закон. При цьому відповідач не довів, що товар був непридатний — навпаки, з його ж документів видно, що товар передавався за ціною навіть вищою, ніж була при купівлі, тобто не втратив якості.
У підсумку позивач наголошує, що передоплата підлягає поверненню, оскільки зобов`язання не виконано, незалежно від причин, а всі інші доводи відповідача (включно з посиланнями на осіб чи обставини, не пов`язані зі спором) не мають значення для справи.
Відповідач у додаткових поясненнях наполягає, що повністю виконав свої зобов`язання за договором, а порушення сталося саме з боку позивача, який не забрав товар.
Відповідач стверджує, що місце поставки було чітко визначене договором (Додаток №13; склад в Обухові), і позивач мав самостійно приїхати та отримати товар. Твердження про неналежне повідомлення відповідач заперечує, позивач був повідомлений про готовність товару (зокрема через Viber), а сам факт окупації пояснює, чому позивач не зміг його забрати.
Відповідач підкреслює, що позивач не вчинив жодних дій для отримання товару, не звертався з вимогами про поставку чи продовження договору, і фактично ігнорував товар протягом тривалого часу. Тому, після тривалого зберігання, товар був переданий на благодійність, що, за умовами договору, відповідач мав право зробити у разі неприйняття товару покупцем.
Також відповідач зазначає, що діяв добросовісно, навіть попри збиткову ціну для позивача та витрати на зберігання, які не вимагав компенсувати.
У підсумку відповідач просить суд відмовити у позові повністю, вважаючи вимоги необґрунтованими.
Висновки господарського суду
Як унормовано положеннями ст. 11 ЦК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Згідно з нормами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Як передбачено ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положеннями ст. 525 ЦК України, встановлено що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з нормами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як визначено пунктом 2 частини першої статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. 
Згідно із частиною першою статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
За приписами частини другої статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17).
Велика Палата Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 зазначала, що аванс (попередня оплата) це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. Аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Дослідивши надані матеріали справи та оцінивши доводи сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що між сторонами укладено Договір поставки, за умовами якого відповідач (постачальник) зобов`язався виготовити та передати у власність позивача (покупця) гофрокартонну продукцію, а позивач — прийняти та оплатити такий товар.
Відповідно до умов Договору, найменування, кількість та асортимент товару визначаються у додатках (специфікаціях) або заявках покупця, які є невід`ємною частиною договору. При цьому зобов`язання постачальника щодо поставки вважаються виконаними, зокрема, у момент передачі товару в розпорядження покупця на складі постачальника.
Згідно з пунктами 3.8, 3.12 Договору, покупець зобов`язаний прийняти виготовлену партію товару протягом двох робочих днів з моменту письмового повідомлення постачальника про виконання замовлення та готовність товару до передачі.
31.03.2022 між сторонами укладено Додаток №13 до договору, яким погоджено конкретні умови поставки спірної партії товару, а саме: поставка на умовах FCA (Інкотермс 2010) зі складу постачальника за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 130; 100% попередня оплата; строк виготовлення — протягом 10 робочих днів з моменту отримання заявки.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач здійснив попередню оплату товару у розмірі 226068,48 грн, що не заперечується сторонами.
Разом з тим, спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що товар фактично позивачу переданий не був, а сплачена попередня оплата останньому не повернута.
З матеріалів справи встановлено, що відповідач виготовив товар та повідомив позивача про його готовність, проте позивач протягом тривалого часу не звертався для його отримання. Листування через Viber та інші засоби комунікації свідчить лише про наміри, фактичної передачі та прийняття товару не відбулося.
Відповідно до умов Договору обов`язок покупця щодо прийняття товару виникає саме з моменту письмового повідомлення постачальника про виконання замовлення та готовність товару до передачі.
Надані відповідачем скріншоти листування у месенджері самі по собі не можуть бути безумовним підтвердженням належного письмового повідомлення у розумінні умов Договору, оскільки не містять належних ознак офіційного повідомлення, не дозволяють достовірно встановити факт направлення саме повідомлення про готовність товару у погодженому сторонами порядку та не підтверджують доведення до позивача всіх істотних умов, необхідних для прийняття товару (зокрема конкретної дати та порядку відвантаження).
У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази фактичної передачі товару позивачу, передачі його перевізнику або вчинення інших дій, з якими Договір пов`язує момент виконання обов`язку постачальника.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належного виконання зобов`язання з поставки товару у розумінні умов Договору.
Разом з тим, суд враховує і поведінку позивача. З матеріалів справи вбачається, що після здійснення попередньої оплати у 2022 році позивач протягом тривалого часу не вчиняв активних дій, спрямованих на отримання товару або повернення сплачених коштів, та звернувся з відповідними вимогами лише у 2025 році.
Виходячи з цього, суд вважає за необхідне застосувати принципи добросовісності, розумності та справедливості (ст. 3, 13 ЦК України). Суд оцінює поведінку сторін: з одного боку, відповідач виконав обов`язки щодо виготовлення та повідомлення через месенджер, з іншого – позивач понад три роки не вчиняв дій щодо отримання товару.
Суд також враховує об`єктивні обставини, пов`язані з початком повномасштабної збройної агресії та тимчасовою окупацією території місцезнаходження позивача, що істотно ускладнило належне виконання сторонами своїх обов`язків та комунікацію між ними.
Суд констатує, що тривала бездіяльність позивача та відсутність належних звернень до відповідача виключає можливість нарахування процентів за користування коштами, оскільки позивач не довів, що мав намір та можливість отримати товар у встановлений договором строк.
За таких обставин суд приходить до висновку, що невиконання договору мало місце з обох сторін, однак відсутність факту передачі товару виключає можливість вважати зобов`язання відповідача виконаним.
Відповідно до положень цивільного законодавства, у разі непередання товару покупцеві, останній має право вимагати повернення суми попередньої оплати.
З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення суми попередньої оплати у розмірі 226068,48 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Водночас, оцінюючи вимоги про нарахування процентів, суд враховує тривалу бездіяльність позивача, відсутність своєчасних вимог про повернення коштів, а також обставини, що істотно ускладнили виконання зобов`язань обома сторонами.
За таких умов суд дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування процентів за користування грошовими коштами, у зв`язку з чим у цій частині позову слід відмовити.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають часткову задоволенню.
Відтак суд приймає рішення про стягнення з Приватного акціонерного товариства “Київський картонно-паперовий комбінат” на користь Приватного акціонерного товариства “Куп`янський молочноконсервний комбінат” 226068,48 грн передплати за Договором №147/43/2021 від 01.03.2021.
В силу частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав щодо доказів та доводів.
Судові витрати по сплаті судового збору, у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України, суд покладає на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 2713,32 грн [(226068,48 грн*4507 грн)/ 375514,18 грн].
Керуючись ст. ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково. 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства “Київський картонно-паперовий комбінат” (08700, Київська обл. м. Обухів, вул. Київська, буд. 130, код ЄДРПОУ 05509659) на користь Приватного акціонерного товариства “Куп`янський молочноконсервний комбінат” (63702, Харківська обл. м. Купянськ, вул. Ломоносова, буд.26, код ЄДРПОУ 00418142) 226068,48 грн передплати за Договором №147/43/2021 від 01.03.2021 та 2713,32 грн витрат зі сплати судового збору.
В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.
Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.
Повне рішення складено та підписано 23.04.2026.

Суддя А.Ф. Черногуз