ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року	Львів	Справа № 300/8594/25 пров. № А/857/971/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Іщук Л.П., Пліша М.А., 
за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,
за участю представника позивача Воронюк К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року про відмову у відкритті провадження в частині заявлених позовних вимог, прийняту суддею Микитин Н.М. у м. Івано - Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Коломийська виправна колонія» №41 про визнання протиправними та скасування постанов,

в с т а н о в и в :

27.11.2025, ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач), в інтересах якого діє представник Воронюк Катерина Юріївна, звернувся з позовом до Державної установи «Коломийська виправна колонія» №41 (далі – ДУ №41, відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов про накладення стягнення у вигляді суворої догани № 279 від 08.04.2025, № 329 від 30.04.2025, № 467 від 24.06.2025, № 596 від 05.08.2025 та про визнання протиправною і скасування постанови про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор № 388 від 27.05.2025.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 відмовлено у відкритті провадження в частині заявлених позовних вимог, а саме, про визнання протиправною та скасування постанови №388 від 27.05.2025 про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор строком на 14 днів.
Вказану позицію суд мотивував тим, що рішення відповідача про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор позивача пов`язане з правовим статусом засудженого, гарантіями захисту його прав, законних інтересів та обов`язків, враховуючи особливий порядок застосування до осіб дисциплінарних стягнень при виконанні вироків суду, положення ст. ст. 132, 134 КВК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, які такий порядок визначають, тому даний спір в частині вказаних позовних вимог, має вирішуватись виключно в порядку, що визначений Кримінальним процесуальним кодексом України (КПК).

Не погодившись з наведеним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, просить таке скасувати та направити справу в цій частині для продовження розгляду, позаяк на думку апелянта судом порушено норми процесуального права та зроблено висновки які не відповідають обставинам справи.

Вимоги обґрунтовує тим, що у даній справі суд першої інстанції неправильно визначив правову природу спірних правовідносин, безпідставно застосувавши статті 537, 539 КПК України та не застосував норми п. 2 ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), що призвело до ухвалення незаконної та необґрунтованої ухвали про відмову у відкритті провадження в частині заявлених вимог.
Стороною відповідача відзиву на апеляційну скаргу подано не було, однак подібне не позбавляє можливості розглянути справу по суті.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази та не застосував норми діючого законодавства.

З матеріалів справи встановлено та сторонами не заперечується, що позивач є засудженим та відбуває покарання у Державній установі «Коломийська виправна колонія» №41. 
До засудженого ОСОБА_1 застосовано начальником ДУ №41 заходи впливу у вигляді догани, суворої догани, поміщення в дисциплінарний ізолятор строком на 14 діб, постановивши при цьому постанови, які є предметом оскарження в даній справі.
Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови №388 від 27.05.2025, на думку суду першої інстанції не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, тому відмовив у відкритті провадження в цій частині вимог.
Надаючи правовий аналіз спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до частини першої статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно із статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальним для розуміння спору як адміністративно-правового є не тільки участь суб`єкта владних повноважень, але й характер відповідного спору та його наслідки для суб`єкта спірних правовідносин. Спір набуває ознак публічно-правового за умов здійснення органом публічної влади та /або їх посадовими особами у цих відносинах владних управлінських функцій.
Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність суб`єкта владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Так, Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 в справі №1-29/2011 визначив підґрунтя розмежування публічно-правових спорів між судами адміністративної та кримінальної юрисдикцій. У пункті 4.2 цього Рішення Суд дійшов висновку, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.
Як передбачено пунктом 2 частини другої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом спору в цій справі є постанова ДУ «Коломийська виправна колонія» №41 за №388 від 27.05.2025 про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор строком на 14 днів. 

КПК України регламентовано питання оскарження саме процесуальних дій чи рішень, тобто тих, що вчинені в порядку та на виконання приписів КПК України.
Вимог про оскарження рішень слідчого, прокурора, слідчого судді, або інших дій, вчинених на виконання вимог КПК України, які могли б вважатися процесуальними, ОСОБА_1 у цій частині позовних вимог не заявляє.
Зі змісту статей 537 та 539 КПК України, якими регламентовано перелік питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, вбачається, що процесуальний закон виокремлює таких суб`єктів як адміністрації установ виконання покарань.
Пунктом 13-1 частини першої статті 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.

Відповідно до частини другої статті 537 КПК України оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи попереднього ув`язнення здійснюється в порядку, встановленому для пункту 13-1 частини першої цієї статті.
Водночас, відповідно до частини дев`ятої статті 539 КПК України розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.
Серед переліку питань, визначених частиною першою статті 537 КПК України, питання, пов`язане з поміщенням до дисциплінарного ізолятора відсутнє, а отже, таке питання охоплюються нормами пункту 13-1 частини 1 та частини 2 статті 357 КПК України.
З наведеного можна зробити висновок про те, що оскарження дій, рішень чи бездіяльності адміністрацій установ попереднього ув`язнення відбувається в рамках адміністративного судочинства в силу прямих приписів статей 537 та 539 КПК України.
Ураховуючи те, що відповідач має статус суб`єкта владних повноважень, у розумінні вимог статті 4 КАС України, а предмет спору в справі пов`язаний із виконанням ним владних управлінських функцій, спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розгляд позовної вимоги про визнання протиправною і скасування постанови ДУ «Коломийська виправна колонія» №41 за №388 від 27.05.2025 про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор строком на 14 днів, має розглядатись в порядку кримінального судочинства.

Подібні висновки сформовані Верховним Судом у постанові від 12 жовтня 2021 в справі № 520/496/20.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги знаходять своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а судом першої інстанції постановлено ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі (в частині), тому підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року про відмову у відкритті провадження в частині заявлених позовних вимог у справі №300/8594/25 скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	М.А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 16.03.2026.