Справа №949/275/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2026 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді Тарасюк А.М.,
при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про збільшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач  ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Маслякову Тетяну Олександрівну (ордер на надання правничої допомоги серії АМ №1186454 від 18 лютого 2026 року) звернулася в суд з позовом до відповідача  ОСОБА_2  та просить збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 серпня 2014 року, та стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн. (десять тисяч гривень) щомісячно на дитину починаючи з дня пред`явлення заяви і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позовні вимоги представником позивача мотивовані тим, що 24 серпня 2014 року Дубровицьким районним судом Рівненської області прийнято рішення про стягнення аліментів на користь позивача на утримання спільної з відповідачем неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. на дитину, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Зрозуміло, що станом на сьогоднішній день аліменти у розмірі 300 грн. не покривають навіть потреб дитини на харчування на один день, незважаючи на наявність витрат на одяг, взуття, навчання та дозвілля.
На сьогоднішній день сума аліментів, що сплачується відповідачем, є меншою за встановлений прожитковий мінімум на одну дитину відповідного віку, який у 2026 році становить: для дітей до 6 років - 2817 грн. та для дітей від 6 до 18 років - 3512 грн.
Ці показники використовуються для розрахунку аліментів. Мінімальний гарантований розмір аліментів (50% від мінімуму) складає: до 6 років - 1408,50 грн. та від 6 до 18 років - 1756 грн.
Представник позивача зазначає, що з моменту винесення попереднього рішення змінилися обставини, що мають істотне значення, а саме суттєво зросли витрати на дитину: харчування, одяг, освіта, лікування, гуртки; до того ж спільний син підріс й потребує більших матеріальних витрат; також зросли ціни на базові товари та послуги.
Окрім того, представник позивача звертає увагу на те, що позивач має хворобу хребта та перенесла нейрохірургічне втручання, яке планується повторно з подальшою тривалою реабілітацією, через що не може повноцінно працювати.
На момент подання позову про стягнення аліментів у 2014 році відповідач офіційно не працював, отримував нестабільний та мінливий дохід, тому суд і прийняв рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.
Станом на сьогодні позивачу не відоме місце роботи відповідача та його дохід.
Відповідач фактично ухиляється від повноцінного утримання дитини, хоча має для цього всі можливості. Відповідач жодної участі у витратах на утримання не приймає.
Таким чином, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий рівень позивач одна не може забезпечити спільній дитині, тому батько зможе сплачувати аліменти у розмірі 10000 грн. щомісячно на дитину.
Встановлення аліментів у твердій сумі гарантує, що дитина отримуватиме визначений розмір коштів щомісяця, незалежно від обставин на боці платника.
Дитина має стабільні потреби, які не залежать від доходу відповідача: харчування, одяг, навчання, медицина, гуртки, секції, змагання тощо. Тверда сума дозволяє забезпечити ці витрати на постійній основі.
У свою чергу, відповідач скористався наданим йому правом та через свого представника - адвоката Ковташа В.Д. подав відзив на позов.
Представник відповідача у відзиві зазначає, що відповідач не погоджується з вимогами позивача щодо збільшення розміру аліментів у твердій грошовій сумі до 10000 грн. щомісяця та вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
У спростування зазначеної позивачем обставини, що відповідач ухиляється від утримання дитини, представник відповідача зазначає, що на сьогоднішній день відповідач сумлінно виконує свій обов`язок по сплаті аліментів про що свідчить довідка Зарічненського відділу ДВС у Вараському районі про відсутність заборгованості по несплачених аліментах.
Зауважує, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 04 березня 2026 року з відповідача стягувались аліменти в розмірі, визначеному у виконавчому документі, а саме: з липня 2014 року по серпень 2018 року в сумі 300 грн., починаючи з вересня 2018 року по даний час аліменти стягуються в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що на сьогодні становить 1756 грн.
На даний час відповідач є непрацюючим пенсіонером та має інвалідність ІІІ групи у зв`язку з чим отримує пенсію по інвалідності за загальним захворюванням. Розмір пенсії з січня 2025 року по лютий 2026 року становить від 2725 грн. до 3028 грн.
Представник відповідача зазначає, що відповідач не має сталого доходу, окрім пенсії, так як через стан здоров`я не може працювати на постійній основі. Він заробляє тимчасовими підробітками, які частково задовольняють потреби його сім`ї.
Дружина відповідача ОСОБА_4 також не має джерела доходу, оскільки здійснює догляд за дитиною з інвалідністю.
Окрім того, на утриманні відповідача перебуває двоє неповнолітніх дітей від шлюбу із ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
При цьому, син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є дитиною з інвалідністю. відповідно дитина потребує постійного догляду та додаткових витрат на лікування і реабілітацію.
Посилаючись на ст. 192 СК України, представник відповідача вказує, що розмір аліментів може бути змінений, але суд повинен враховувати зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.
Тому, зважаючи на вимоги ч. 1 ст. 182 СК України, розмір аліментів не визначається "абстрактно", а тільки з урахуванням реальних можливостей особи.
Звертає увагу на те, що стороною позивача не було надано доказів обґрунтування того, що потреби дитини зросли саме до суми 10000 грн. на місяць.
З огляду на наведене, встановлення фіксованої суми аліментів у розмірі 10000 грн. є для відповідача непосильним і не відповідає принципу пропорційності. Такий розмір значно перевищує його реальні доходи та поставить під загрозу утримання інших членів сім`ї.
Водночас, усвідомлюючи свій батьківський обов`язок щодо утримання дитини, відповідач визнає позовні вимоги частково та вважає за можливе сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно.
При цьому, представником позивача - адвокатом Масляковою Т.О. подано відповідь на відзив, де зазначає, що позивачка категорично не погоджується з викладеними у відзиві доводами, вважає їх необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та спрямовані на уникнення належного виконання батьківських обов`язків.
Зокрема зазначає, що відповідач дійсно здійснює сплату аліментів, однак їх розмір є незначним та не покриває реальних витрат на дитину. Також відповідач не бере участі у додаткових витратах на дитину, таких як витрати на лікування, навчання та розвиток, що свідчить про неналежне виконання ним батьківських обов`язків.
У даному випадку наявні всі правові підстави для збільшення розміру аліментів, а саме: погіршення стану здоров`я позивача, що підтверджується медичними документами (МРТ, хірургічне втручання); обмеження можливості Позивача повноцінно працювати; необхідність подальшого лікування та реабілітації; зростання потреб дитини (освіта, розвиток, медичне забезпечення). Таким чином, фінансове навантаження фактично покладено на позивача, що є несправедливим та порушує права дитини на належний рівень життя.
До того ж вказує, що посилання відповідача на наявність двох дітей від іншого шлюбу не може бути підставою для зменшення або уникнення належного утримання спільної дитини.
Також відповідач у відзиві зазначає, що є непрацюючим пенсіонером. Однак, такі твердження не відповідають дійсності та спростовуються наявними доказами.
Зокрема, як зазначає представник позивача, позивачкою встановлено, що відповідач фактично здійснює трудову діяльність за межами України, а саме в Німеччині, про що він особисто повідомляє у відеозаписах, розміщених у соціальній мережі TikTok, у яких відповідач демонструє виконання трудових робіт, розповідає про свою діяльність, підтверджує отримання доходу та перебування за кордоном з метою працевлаштування.
Зважаючи на наведене, представник позивача просить відхилити доводи відповідача, що зазначені у відзиві та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Заразом, представником відповідача - адвокатом Ковташем В.Д. подано заперечення на відповідь на відзив, де зазначає, що доводи позивачки є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами, оскільки відповідач сумлінно виконує свій обов`язок по сплаті аліментів та матеріальному утриманні дитини та ніколи не уникав цього. Щодо додаткових витрат на дитину, то зазначає, що позивачка надає лише їх загальний перелік не вказуючи, зокрема, які саме суми йдуть на ці витрати і, відповідно, на підтвердження цього не долучає жодних доказів.
До того ж, з наданого позивачкою висновку МРТ неможливо зробити висновок про реальний стан її здоров`я, оскільки він містить лише діагноз без зазначення будь-яких рекомендацій чи обмежень щодо навантажень чи роботи. Крім того, обстеження проведено 02.01.2025, тобто більше року тому, у зв`язку з чим неможливо зробити висновок та переконатися в тому, що на сьогодні позивачка має вказані проблеми зі здоров`ям та проходить лікування чи реабілітацію.
Звертає увагу на те, що наявність на утриманні відповідача ще двох неповнолітніх дітей є важливою обставиною для об`єктивного вирішення справи та визначення розміру аліментів, оскільки заявлений позивачкою розмір 10000 грн поставить у скрутне матеріальне становище інших дітей відповідача та обмежить їх матеріальне забезпечення. Як уже зазначалося, відповідач є непрацюючим пенсіонером та має інвалідність. Його єдиним джерелом доходу є пенсія по інвалідності та випадкові заробітки, доходи від яких не дозволяють йому платити аліменти в розмірі 10000 грн.
Щодо твердження позивачки про те, що відповідач фактично здійснює трудову діяльність за межами України, про що він особисто повідомляє у відеозаписах, то такі твердження позивачки є необґрунтованими. Так, з долучених позивачкою відеозаписів не зрозуміло, в який час та пору року вони зроблені, хто саме робив ці відеозаписи та там більше, з них неможливо отримати інформацію щодо розміру фактичного доходу відповідача.
При цьому, додатково зазначає, що відповідачу достеменно відомо про те, що позивачка з дитиною з початку повномасштабного вторгнення проживає за кордоном у Фінляндії, має там власне житло та отримує велику соціальну допомогу.
Тому, усвідомлюючи свій батьківський обов`язок щодо утримання дитини, відповідач вважає за можливе сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Маслякова Т.О. не з`явилися. Втім, 23 березня 2026 року через підсистему "Електронний сд" від адвоката Маслякової Т.О. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги задоволити у повному обсязі.
До початку розгляду справи на електронну адресу суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Ковташа В.Д., де він зазначає, що ні він, ні відповідач не мають змоги прибути у судове засідання, а тому просить розгляд справи проводити без його участі та участі відповідача за наявними у справі матеріалами. Зазначає, що позовні вимоги визнають частково та не заперечують проти зміни розміру аліментів, встановивши їх у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 16 травня 2014 року було розірвано, що підтверджується копією вказаного рішення суду (а.с.8). Після розірвання шлюбу ОСОБА_7 відновлено дошлюбне прізвище " ОСОБА_8 ".
Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 05 березня 2013 року (а.с.5 звор.сторона), сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 26 серпня 2014 року (а.с.7) із ОСОБА_2 з 17 липня 2014 року стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.
Як вбачається з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, ч. 1 ст. 5 ЦПК України.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ, такий визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку дитини.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
В частині 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, тобто матері дитини, остання може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів та, в свою чергу, значне погіршення матеріального становища батька дитини може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Таким чином, зазначені положення закону вказують на те, що при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, а також погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Позивачка зазначила, що з часу присудження аліментів її матеріальне становище змінилося, бо на даний час 300 гривень, які стягуються з відповідача як аліменти, є недостатніми для потреб дитини.
Виходячи саме з цієї обставини, з якою і сам закон пов`язує підставу для зміни розміру аліментів, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Також і змістом ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
А звідси, отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 проживає з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 будучи зобов`язаний до сплати аліментів, сплачує такі відповідно до розрахунку заборгованості за сплати аліментів Зарічненського відділу ДВС у Вараському районі щомісячно починаючи з липня 214 року по серпень 218 року у розмірі 300 грн., з вересня 2018 року по листопад 2018 року по 972 грн., з грудня 2018 року по червень 2019 року по 1013,50 грн., з липня 2019 року по листопад 2019 року по 1059 грн., з грудня 2019 року по червень 2020 року по 1109 грн., з липня 2020 року по листопад 2020 року по 1159 грн., з грудня 2020 року по червень 2021 року по 1197,50 грн., з липня 2021 року по листопад 2021 року по 1255 грн., з грудня 2021 року по червень 2022 року по 1309 грн., з липня 2022 року по листопад 2022 року по 1372 грн., з грудня 2022 року по грудень 2023 року по 1416,50 грн., з січня 2024 року по грудень 2025 року по 1598 грн. та з січня 2026 року і по даний час по 1756 грн. (а.с.27-31).
Вказаний розрахунок спростовує твердження позивача про те, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина складають на даний час 300 грн. 
Крім того, та обставина, що відповідач не бере жодної участі у витратах на дитину також спростовується довідкою Зарічненського відділу ДВС у Вараському районі Рівненської області №2976 від 06 березня 2026 року, з якої вбачається, що станом на 06 березня 2026 року заборгованість по несплачених аліментах у ОСОБА_2 відсутня (а.с.26).
Втім, на думку позивача, стягувана сума утримання, яку надає відповідач, є недостатньою для забезпечення мінімальних потреб дитини й суд безумовно погоджується з цим.
До того ж, і сам відповідач не заперечував щодо зміни розміру аліментів, які стягуватимуться з нього, втім просив зважати на обставини, зазначені ним у відзиві, які, відповідно, мають враховуватися судом при визначені розміру аліментів.
Так, як вбачається з наданої до відзиву довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №517763 від 11 серпня 2020 року (а.с.25), відповідач ОСОБА_2 має ІІІ групу інвалідності, яка встановлена довічно.
У зв`язку із встановленням інвалідності, відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку в Зарічненському об`єднаному управлінні ПФУ в Рівненській області, як такий, що отримує пенсію по інвалідності, що стверджується доданою копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 та довідкою №9111 7615 4697 0121, сформованої засобами автоматичних систем ПФУ 06 березня 2026 року (а.с.32, 33).
З вказаної довідки вбачається, що відповідач ОСОБА_2 на даний час отримує пенсію у розмірі 3038,00 грн.
Як зазначає відповідач, будь-яких інших доходів він не має, що, відповідно, не спростовано позивачем, оскільки надані суду відеозаписи на підтвердження протилежного, не можуть свідчити як про працевлаштування відповідача, так і про розмір його доходу. Проаналізувавши переглянуті відеозаписи, можна лише погодитися, що дійсно такі записи засвідчують будівництво в Німечинні, втім на відео лише зафіксовані будівельні матеріали, будівельна техніка і голосовий супровід таких відео з наданням коментарів будівництва. 
До того ж, як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.35) 19 серпня 2016 року відповідач ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_9 , який був зареєстрований у Виконавчому комітеті Дібрівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області, про що було складено відповідний актовий запис №8.
Від даного шлюбу подружжя має дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_6 (а.с.36, 37).
При цьому, син відповідача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є дитиною з інвалідністю, що підтверджується корінцем медичного висновку №21 про дитину-інваліда віком до 18 років від 21 лютого 2023 року (а.с.38), копією індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №22/021 від 21 лютого 2023 року (а.с.39), а отже, на переконання суду, такий потребує постійного догляду та додаткових витрат на лікування та реабілітацію.
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_2 (а.с.41) комісією при обстеженні з`ясовано, що ОСОБА_2 разом з дружиною ОСОБА_4 та дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживають у власному будинку в с. Дібрівськ Вараського району. У сім`ї виховується дитина з інвалідністю, 2018 року народження.
З наявних у матеріалах справи відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 06 березня 2026 року (а.с.34) вбачається, що дружина відповідача ОСОБА_4 не має будь-яких джерел доходу.
Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд вважає доведеними позивачем обставини, що слугують підставами для збільшення розміру аліментів, зокрема те, що сума аліментів, які стягуються на даний час відповідно до рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 26 серпня 2014 року є недостатньою для матеріального утримання дитини, оскільки ціни на товари та послуги значно зросли, що автоматично збільшило витрати на утримання дитини. 
Крім того, з часу присудження аліментів зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, і розмір аліментів, визначений вказаним рішенням суду - 300,00 грн., є нижчий від мінімального гарантованого державою розміру. 
Проте, як встановлено в ході розгляду справи, стягнення аліментів на даний час здійснюється у мінімальному гарантованому державою розмірі, а саме 1756,00 грн., тобто 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Виходячи з цього, визначаючи збільшений розмір стягуваних аліментів, судом враховується те, що утримання повинно забезпечувати мінімальні потреби дитини, які необхідні для повноцінного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку з врахуванням, при цьому, майнового стану відповідача та стану його здоров`я, зокрема наявність у нього інвалідності, отримання у зв`язку з цим пенсії та відсутність інших видів доходу, перебування на утриманні дружини, яка не працює та двох неповнолітніх дітей, одна з яких є дитиною з інвалідністю.
Отже, зважаючи на всі встановлені судом обставини, суд вважає позовні вимоги позивача про збільшення розміру аліментів обґрунтованими, проте приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення аліментів у розмірі 3512 грн., який є мінімальним рекомендованим розміром аліментів на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, оскільки саме такий збільшений розмір аліментів, на думку суду, буде відповідати принципу добросовісності, розумності та справедливості.
Тому суд відмовляє у стягненні аліментів у розмірі 10000 грн, як це просить позивач, оскільки нею не доведено суттєвого погіршення її матеріального становища та матеріальну спроможність відповідача сплачувати аліменти саме в такому розмірі. 
Відповідно до абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішення законної сили.
Аліменти на утримання дитини згідно з ч. 1 ст. 191 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, однак, беручи до уваги те, що аліменти були вже присуджені відповідно до рішення Дубровицького районного суду Рівненської області, а предметом судового розгляду є зміна розміру аліментів, то в даному випадку, змінений розмір аліментів повинен стягуватись з дня набрання рішення суду законної сили.
Касаційний суд у Постанові від 15 жовтня 2025 року справа № 686/28590/23 провадження № 61-4480св25 зауважив, що справи про стягнення аліментів (пункт 1 частини першої статті 430 ЦПК України) є родовою конструкцією, яка охоплює не лише позов про стягнення аліментів, але й позов про збільшення їх розміру.
З огляду на викладене, суд допускає негайне виконання рішення про зміну розміру аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення заборгованості, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Отже, при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача, позивачка, у відповідності до ст. 5 Закону України "Про судовий збір", звільнена від сплати судового збору.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що оскільки позивачку звільнено від сплати судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у сумі 1331,20 грн., ставки судового збору, які діяли на час звернення до суду.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 23, 76-78, 81, 89, 141, 265, 352, 354, 355 ЦПК України суд -,
У Х В А Л И В:

Позов  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про збільшення розміру аліментів задоволити частково.
Збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 26 серпня 2014 року та стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3512,00 грн. (три тисячі п`ятсот дванадцять гривень) щомісячно на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
У решті позовних вимог відмовити.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок) на користь держави в особі Державної судової адміністрації України: 
отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; 
код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; 
банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); 
рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; 
код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького 
районного суду:        Тарасюк А.М.