Єдиний унікальний номер справи 317/5609/25
Номер провадження 2/333/1787/26

РІШЕННЯ
іменем України
20 квітня 2026 року        місто Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя	
у складі: за участю:	головуючого - судді секретаря судового засідання	Стоматова Е.Г. Бережної Д.О.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
25 грудня 2025 року на виконання ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 20 листопада 2025 року цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за підсудністю до Комунарського районного суду міста Запоріжжя.
В обґрунтування зазначено, що 12 серпня 2022р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 309907.
19.07.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 19072023, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників від 19.07.2023 до Договору факторингу № 19072023 від 19.07.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 112 012,50 грн, з яких: - 15 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 97 012,50 грн - сума заборгованості за процентами. 
Враховуючи неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань, позивач просить суд позов задовольнити.
Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 25 грудня 2025 року прийнято в провадженні судді Стоматова Е.Г. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
07 січня 2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Говорова А.В. надійшла заява про продовження строку. 
Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 08 січня 2026 року продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву.
12 січня 2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Говорова А.В. надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначено, що відповідач ОСОБА_2 , - кредитний договір № 3099007 від 12.08.2022 з ТОВ «Лінеура Україна» в електронному вигляді не укладала та не підписувала, електронного підпису або електронного цифрового підпису не отримувала. Позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу.
12.08.2022 між Відповідачем та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено кредитний договір № 3099007. Також, на підставі якого Відповідачем отримано грошові кошти в сумі 15000 грн. Як стверджує позивач, вказаний договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, при цьому не наводить жодного алфавітно-цифрового зазначення такого ідентифікатора.
Позивачем до Позовної заяви не додано доказів про те, що особа була належним чином ідентифікована під час реєстрації в системі фінансової установи (наприклад, через BankID, не надано фото ідентифікаційних документів, введення персональних даних, що відповідають паспорту), що допомогло б встановити, що саме ця особа створила обліковий запис, з якого відбувалося подальше укладення договору.
не надано докази того, що одноразовий ідентифікатор був надісланий саме на фінансовий номер телефону, який належить особі (тобто номер, прив`язаний до її банківської картки або іншим чином ідентифікований як її особистий). Окрім цього, не надано підтвердження того, що особа самостійно ввела свої персональні дані (ПІБ, ІПН, паспортні дані, реквізити банківської картки), які співпадають з її ідентифікаційними даними.
Позивач стверджує, що Відповідачем кредитний договір № 3099007 від 12.08.2022 з ТОВ «Лінеура Україна» був укладений саме в електронному вигляді. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договорів. 
Згідно наданих у якості доказів документів, жодного з визначених, як Постановою НБУ від 28.07.2020 року № 107, так і умовами п.1.13 кредитного договору обов`язкових умов такої ідентифікації не виконано, тобто позивачем не зазначено, що: - позичальник був ідентифікований за допомогою системи BankId; - не надано доказів отримання кредитодавцем копії ідентифікаційного документа та довідки про присвоєння РНОКПП, засвідченої КЕП власника ідентифікаційного документа; - не доведено отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з бюро кредитних історій. Якщо первісний кредитор дійсно здійснив ідентифікацію відповідача за допомогою одноразового ідентифікатора, який він надіслав на номер телефону позичальника.
Позивач навіть визначив прізвище відповідача таким, що не відповідає відомостям його паспорту. Замість прізвища " ОСОБА_3 " позивачем у всіх документах вказано прізвище " ОСОБА_4 ", що не відповідало дійсності. Отже, позичальника не було ідентифіковано належним чином, а тому неможливо стверджувати, що саме відповідач брав участь в укладанні договору.
А ні доказів надсилання електронного повідомлення відповідачу, а ні заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, а ні вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір матеріали справи не містять. Отже, у зв`язку із відсутністю належної ідентифікації відповідача, не має можливості стверджувати, що позивач довів позовні вимоги належними, достатніми та допустимими доказами, а тому вони не можуть бути задоволені.
Відсутні будь-які докази, що підтверджують перерахування коштів Відповідачу від ТОВ «Лінеура Україна» за кредитним договором № 3099007 від 12.08.2022 та отримання саме відповідачем вищезазначених коштів. Позивачем до суду не надано обґрунтованих доказів щодо зарахування вказаних договором коштів на картковий рахунок відповідача, та що вказаний рахунок належить саме ОСОБА_2 .
Матеріали справи не містять належних доказів, які підтверджують виконання ТОВ «Лінеура Україна» умов договору № 3099007 від 12.08.2022 року щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу.
у справі наявна копія документу із назвою "Акт прийому-передачі реєстру боржників за договором Факторингу № 19072023 від 19 липня 2023 року" , відповідно до якого Фактор - ТОВ "ФК "ЄАПБ" та клієнт ТОВ "Лінеура Україна" уклали цей акт про те, що на виконання п.1.2 Договору Факторингу № 19072023 від 19.07.2023 року клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 12212 на загальну суму 184706649,91 грн. В той же час, аналіз Реєстру боржників, доданого до матеріалів справи свідчить про те, що клієнт відступає фактору право вимоги заборгованостей боржників-постачальників клієнта на умовах, передбачених договором факторингу № 19072023 від 19 липня 2023 року стосовно тільки боржника ОСОБА_5 на загальну суму боргу 112012,50 грн, що явно не узгоджується із актом прийому-передачі реєстру боржників, тим більш, що прізвище відповідача на момент укладення кредитного договору було "ОСОБА_1". Отже наведені вище документи є взаємно неузгодженими та не можуть бути доказом переходу права вимоги до позивача, як Фактора, у зв`язку із тим, що на їх підставі не можливо зрозуміти, який насправді обсяг прав було передано сторонами одна одній. А тому позивач не підтвердив своє право звернення до суду на підставі переходу до нього права вимоги до відповідача.
Щодо розміру нарахованих відсотків Звертаючись до суду позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за процентами за договором 3099007 від 12.08.2022 року у розмірі 97012,50 грн що у більш ніж 6 разів перевищує встановлену п.1.2 договору суму кредиту - 15000 грн, Згідно п. 1.3 кредитного договору строк кредиту 360 днів. Згідно пункту 1.4.1 Стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Разом з тим, згідно п.1.5 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 13458,45% річних. орієнтовна вартість кредиту за стандартною ставкою 122460,00 (п.1.6 договору).
Представник відповідача приходить до висновку, що якщо навіть і допустити, що кредитний договір дійсно було укладено та підписано саме відповідачем та відповідач дійсно отримав в межах дії цього договору кредитні кошти, то навіть при цьому заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 97012,50 грн не є співрозмірною сумі кредиту у 15000,00 грн за кредитним договором № 3099007 від 12.08.2022, суперечить принципам розумності та добросовісності, створює дисбаланс у правах та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, а тому навіть у разі доведення усіх інших обставин, у цьому випадку розмір процентів за вказаним договором не може бути більшим, ніж тіло кредиту, а саме 15000 грн.

Представник відповідача дійшов до висновку про те, що позивачем не було доведено належними, достатніми та допустимими доказами того, що: -відповідач був належним чином ідентифікований та що саме відповідач підписав кредитний договір; -відповідач дійсно отримав 15000 грн. на банківську карту, яка належить відповідачу; -позивач, як фактор дійсно отримав від первісного кредитора як клієнта за договором факторингу права вимоги щодо відповідача; - відповідача було належним чином повідомлено про відступлення права грошової вимоги стосовно відповідача та у позивача у зв`язку із цим є право звертатися з позовом до відповідача; - умови кредитного договору щодо розміру нарахованих відсотків не є несправедливими умовами договору.
13 січня 2026 року на адресу суду від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив. Відповідно до якої, щодо укладення договору, верифікація та ідентифікація Позичальника здійснюється через ІТС Первісного кредитора. Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Первісного кредитора (ІТС Первісного кредитора) та доступний, зокрема, через сайт Первісного кредитора та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Укладення Кредитного договору було здійснено в електронній формі в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) Первісного кредитора. Позичальник здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення Заявки на отримання кредиту на Сайті Первісного кредитора, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення.
Саме Відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті Первісного кредитора, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора.
У відповідності до умов Кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно Кредитному договору №3099007 від 12.08.2022р. - Підписано електронним підписом K677 12.08.2022 16:14:43 ОСОБА_6 .
Таким чином, Кредитний договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт Первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету Кредитний договір між Відповідачем та Первісним кредитором не був би укладений. Доказів протилежного відзив на позовну заяву не містить.
Щодо зміни Прізвища. Згідно кредитного договору № 3099007 від 12.08.2022р. Відповідачка самостійно зазначила свої дані, а саме: Прізвище, Ім`я, По-батькові ОСОБА_7 РНОКПП: НОМЕР_1 Паспорт: НОМЕР_2 виданий 2328, 05.12.2019 року. Email: ІНФОРМАЦІЯ_1 При переуступки прав вимоги первісним кредитором не повідомлялося інших даних боржника, крім цього боржниця також не повідомляла/не надавала будь якої інформації щодо зміни нею прізвища. Про зміну прізвища боржника позивач дізнався лише з відзиву на позовну заяву. Також, 20 листопада 2025 року, судом здійснений запит до Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, на який отримано відповідь № 2025747 від 20.11.2025, згідно до якої ОСОБА_5 є внутрішньо переміщеною особою та має таку зареєстровану адресу перебування: АДРЕСА_2 . Всі вище зазначені дані співпадають із даними Відповідача у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 .
Нарахування процентів. У відповідності до умов Кредитного договору передбачено умови та строки нарахування відсотків. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення Кредитного договору, на таких умовах шляхом підписання Кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. за весь період перебування права вимоги по Кредитному договору у ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до Відповідача. Відтак, Позивач лише просить суд стягнути із Відповідача ту заборгованість за Кредитним договором, яка була нарахована Первісним кредитором на дату відступлення права вимоги до Позивача. Слід зазначити, що ЖОДНА вимога про стягнення заборгованості за Кредитним договором, не містить вимогу про стягнення неустойки (штрафи, пені). Відповідачем умови Кредитного договору не виконувались отже нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов договору є правомірним, а Відповідач жодним чином не позбавляється від обов`язку виконання умов Кредитного договору та погашення заборгованості в повному обсязі.
Повідомлення про відступлення прав вимоги. У чинному законодавстві України відсутні норми, які зобов`язують Позивача направляти Відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги за Кредитним договором, а тим паче мати письмове підтвердження відправлення чи отримання Відповідачем такого повідомлення.
Перехід прав вимоги. З метою надання вичерпної інформації по справі, Позивач просить суд долучити до матеріалів справи: копію повного договору факторингу № 19072023 від 19.07.2023 Враховуючи те, що Реєстр боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників, із зазначенням персональних даних інших Документ сформований в системі «Електронний суд» 13.01.2026 14 фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, Позивачем надано Виксерокопіювання (Витяг) з Реєстру боржників, що містить лише дані Відповідача (інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб). Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 та 18.10.2023 у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 тощо). Таким чином, Договір факторингу між Первісним кредитором та Позивачем укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цього договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси Відповідача.
19 січня 2026 року від представника відповідача надійшли письмові заперечення. 
Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 18 березня 2026 року витребувано інформацію з АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
10 квітня 2026 року на адресу суду від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла витребувана інформація.
У судове засідання представник позивача не з`явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності; позовні вимоги підтримують в повному обсязі; у разі повторної неявки відповідача у судове засідання просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
У судове засідання відповідач та її представник не з`явились, але у відзиві місить вимога про розгляд справи без їх участі, щодо задоволення позовних вимог заперечують, підтримують доводи зазначені у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.
Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, представника відповідача, приходить до наступного.
Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12 серпня 2022 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №3099007 в електронній формі. За п.1 договору кредитодавець передав позичальнику грошові кошти у кредит, в сумі 15000 гривень (п.1.2.), загальним строком на 360 днів (п.1.3.), з поверненням згідно графіку платежів. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3. Знижена процента ставка становить 1,00 % в день.
Орієнтована реальна річна процента ставка на дату укладення договору складає: 1.5.1. за стандартною ставкою за весь строк кредиту 13 458,45% річних. 
Для укладення цього договору, в електронній формі ОСОБА_5 підписаний Договір про споживчий кредит № 3099007 від 12 серпня 2022 року, паспорт споживчого кредиту, додаток №1 до договору.
Вказаний договір позики укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписаний накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором К677, який був надісланий ОСОБА_5 , e-mail ІНФОРМАЦІЯ_2  на номер мобільного телефону - НОМЕР_3 о 16:14 годині 12.08.2022.
19.07.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА» та ТОВ «ФК«ЄАПБ» укладений договір факторингу №19072023.
Згідно п.1.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (Позики), плату за Позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту. 
Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах Боржників, які формуються згідно Додатку №1 є невід`ємною частиною Договору. 
Згідно п.1.2 Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників згідно Додатку №1, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. 
Натомість позичальник ОСОБА_1 неналежним чином виконувала свої зобов`язання, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість.
За твердженням позивача, за Договором № 3099007 від 12.08.2022 заборгованість складає 112 012,50 гривень, що складається з: заборгованості за основним зобов`язанням - в розмірі 15 000 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом - в розмірі 97 012,50 гривень.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Законом України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Частиною восьмою статті 11 Законом України «Про електронну комерцію» встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожний електронний правочин вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
За приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний кредитний договір укладений між ТОВ «ЛІНЕУРА», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
У вказаному договорі сторони погодили розмір кредиту та позик, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі ОСОБА_1 на укладення договору у електронній формі.
Тобто, відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання, зокрема, за кредитним договором № 3099007 перед новим кредитором ТОВ «ФК«ЄАПБ».
Однак, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості в частині суми заборгованості з відсотків за користування кредиту з огляду на таке.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України.
Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач фінансових послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.
Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Суд наголошує на тому, що матеріали справи не містять розрахунку заборгованості за договором № 3099007 від 12.08.2022, що позбавляє суд можливість перевірити правильність здійснених нарахувань за договором.
Суд вважає, що пункт 1.4.1 Договору щодо застосування стандартної процентної ставки в розмірі 1,99% на день, що за весь строк кредитування складає 13458,45 % річних, а відповідно до п. 1.5.3, проценти за весь строк користування кредитом за весь строк кредитування складатимуть 122 460,00 грн, враховуючи суму позики в розмірі 15000 грн, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
При цьому, суд враховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 754/6091/18, провадження № 61-11473св19, відповідно до якого суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано визнали несправедливим оспорюваний пункт кредитного договору з посиланням на те, що він встановлює вимогу зі сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором та правильно застосували до спірних правовідносин статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що зазначена сума процентів за користування кредитом є несправедливою у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг товариства, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
На думку суду, справедливим буде зменшення розміру відсотків за кредитним договором до суми основного боргу, тобто, до 15 000 гривень.
Щодо заперечень представника позивача щодо різних прізвищ відповідача.
Суд зазначає, що згідно кредитного договору № 3099007 від 12.08.2022р. Відповідач самостійно зазначила свої дані, а саме: Прізвище, Ім`я, По-батькові ОСОБА_7 РНОКПП: НОМЕР_1 Паспорт: НОМЕР_2 виданий 2328, 05.12.2019 року. Email: ІНФОРМАЦІЯ_1 При переуступки прав вимоги первісним кредитором не повідомлялося інших даних боржника, крім цього боржниця також не повідомляла/не надавала будь якої інформації щодо зміни нею прізвища. Відповідно до відповіді № 2025747 з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери від 20.11.2025, ОСОБА_5 є внутрішньо переміщеною особою та має таку зареєстровану адресу перебування: АДРЕСА_2 . Всі вище зазначені дані співпадають із даними Відповідача.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ ФК «ЄАПБ» сплатило судовий збір у розмірі 3 028 грн.
Таким чином, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних вимог (26.78 %) позивач має право на відшкодування витрат зі сплати судового збору в розмірі 810,98 грн,.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, ЄДРПОУ 35625014, IBAN № НОМЕР_4 АТ «ТАСкомбанк») заборгованість в розмірі 30 000 гривень 00 копійок /тридцять тисяч гривень нуль-нуль копійок/.
В іншій частині - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,  на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, ЄДРПОУ 35625014, IBAN № НОМЕР_4 АТ «ТАСкомбанк») витрати по сплаті судового збору в розмірі 810 гривень 98 копійок /вісімсот десять гривень дев`яносто вісім копійок/.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.
Повний текст судового рішення складено 20 квітня 2026 року.
Суддя Комунарського районного суду 
міста Запоріжжя        Е.Г. Стоматов