Справа № 591/11949/25 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Бузової Т.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за договором, -
ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «ФК «ЕЙС» звернувся до суду з вищевказаним позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором у загальному розмірі 17733,10 грн, мотивуючи вимоги тим, що 07.04.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем укладено кредитний договір № 00-9710776 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. На виконання умов договору відповідачу було перераховано кошти безготівковим зарахуванням на платіжну карту № НОМЕР_1 . Таким чином, первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином. Зазначає, що під час укладення Кредитного договору сторонами було узгоджено всі істотні умови, зокрема розмір кредиту, валюту надання, строк дії договору та порядок кредитування. Погодження умов, а також підписання Кредитного договору відповідачем із використанням одноразового ідентифікатора як засобу електронного підпису, свідчить про належне та добровільне волевиявлення на укладення електронного правочину останнім.
21.10.2024 року ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали Договір факторингу №21102024-МК/Ейс, відповідно до умов якого позивачеві відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором.
Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, суму заборгованості не погашав, у зв`язку із чим заборгованість склала у загальному розмірі 20 483,10 грн., яка складається з: 6050,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 11 683,10 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 2 750,00 грн – заборгованість за штрафними санкціями.
Посилаючись на вказані обставини, просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 17733,10 грн. та понесені судові витрати.
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 20.11.2025 року відкрите провадження у справі за вказаною позовною заявою та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, у позові зазначає про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. 
Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, клопотань і заяв до суду не надсилав.
Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За правилом, встановленим ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Згідно 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно з п. 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з п.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За правилами ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Згідно зі ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається в письмовій формі.
Положеннями ст.ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Судом встановлено, що 07.04.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем укладено Договір кредитної лінії № 00-9710776 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора 76398 (а.с.25-29). 
За умовами договору: сума ліміту кредитної лінії – 5500,00 грн; тип кредиту- кредитна лінія; мета кредиту – на споживчі потреби; строк кредитної лінії – 360 календарних днів. 
Згідно п.1.4 позичальник має сплачувати проценти. Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процента ставка складає 2,47% від Суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору, знижена процентна ставка 2,22% від Суми кредиту за кожний день користування кредитом.
Пунктом 1.6 Договору, встановлено, що Кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми Кредиту, що складає: 550,00 грн, яку Позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.4 цього Договору.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладання цього Договору становить 111959,28% (п. 1.8 Договору).
Орієнтовна загальна вартість Кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладання цього Договору становить 54956,00 грн. (п. 1.9 Договору).
У п. 2.8 Договору сторони узгодили, що Кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі Кредиту: «07» квітня 2024 року. Сума Кредиту перераховується Кредитодавцем в сумі 5 500,00 грн. на рахунок Позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) 4149-49ХХ-ХХХХ-6598.
Разом із договором, відповідач ознайомився і підписав електронним підписом паспорт споживчого кредиту, графік платежів, отже відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами кредитування, зокрема інформацією щодо розміру та порядку обчислення щомісячного платежу за договором, порядку його зарахування на погашення заборгованості, а також відомості щодо загальної вартості кредиту, витрат за ним та розміру реальної річної процентної ставки (а.с.18,30)
Згідно довідки про ідентифікацію, клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір 00-9710776 від 07.04.2024 року, ідентифікований Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснено: одноразовий ідентифікатор - 76398; час відправки ідентифікатора позичальнику – 07.04.2024 року 18:13:07; Номер телефону / електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор НОМЕР_2 . (а.с.17)
Таким чином, із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що ТОВ «МАКС КРЕДИТ» здійснило переказ коштів на платіжну картку відповідача НОМЕР_1 у сумі 5 500,00 гривень, чим виконало свої зобов`язання по договору кредитної лінії, а отже на підставі договору № 00-9710776 від 07.04.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 виникло кредитне зобов`язання.
Разом з тим, відповідач всупереч умов договору кредитної лінії № 00-9710776 від 07.04.2024 року взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, що створило заборгованість станом на 21.10.2024 року у загальному розмірі 17733,10 грн. (а.с.46)
21.10.2024 року ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали Договір факторингу 21102024-МК/Ейс, відповідно до умов якого позивачеві відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором (а.с.52-55).
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. 
До Договору факторингу долучено Акт прийому-передачі Реєстру боржників від 21.10.2024 року (а.с.49); платіжні інструкції №13 від 25.10.2024 року, №14 від 30.10.2024 року, №15 від 31.10.2024 року, №16 від 31.10.2024 року про сплату за відступлення Права вимоги, згідно договору факторингу 21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 року; витяг з Реєстру боржників до договору факторингу 21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 року, згідно якого ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 , заборгованість якої складає 17733,10 грн. (а.с.50-51)
Таким чином, суд вважає, що ТОВ «ФК «ЕЙС» надало належні та достатні докази на підтвердження права вимоги до ОСОБА_1 .
Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 00-9710776 від 07.04.2024 року за період з 21.10.2024 року по 01.10.2025 року заборгованість ОСОБА_1 в загальному розмірі склала 20483,10 грн., яка складається з наступного: 6050,00 грн. - заборгованість по кредиту; 11683,10 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, штрафні санкції 2750,00 грн (а.с.45). 
У зв`язку із тим, що відповідач зобов`язання не виконав ані перед первинними кредиторами, ані перед позивачем за договором кредитної лінії позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 17733,10 грн.
Суд зауважує, що відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, доказів на спростування обставин щодо видачі кредитних коштів, розрахунку і суми заборгованості суду не надав.
Отже, в ході судового розгляду встановлено, що на підставі укладеного кредитного договору відповідач зобов`язався повернути кредит та відсотки за користування ним, однак свого зобов`язання не виконав, кредитні кошти не повернув, нараховані відсотки не сплатив.
Оскільки умови кредитного договору відповідач не виконав своєчасно і належним чином, то суд приходить висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредитної лінії №00-9710776 від 07.04.2024 року у розмірі 17733,10 грн., з яких 6050,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 11 683,10 грн – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. При цьому, суд бере до уваги, що відсотки нараховані у межах строку Договору та на умовах визначених ним. 
Щодо вимог про стягнення судових витрат, то суд зазначає наступне. 
На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422 грн.40 коп.
При зверненні з позовом у позовній заяві позивачем також зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн, які просить стягнути з відповідачки.
Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Крім того, у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Беручи до уваги порядок подачі доказів, невелику складність судової справи, оцінюючи співмірність витрат зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідність їх за критерієм реальності, розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу є документально підтвердженими, проте доцільним є стягнути з відповідача 3000,00 грн, зменшивши заявлену суму до стягнення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 141, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за договором - задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» заборгованість за Кредитним договором №00-9710776 від 07.04.2024 року в розмірі 17 733 грн (сімнадцять тисяч сімсот тридцять три) гривні 10 копійок. 
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп., а також понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 20 березня 2026 року.
Суддя        О.А. Степаненко