Справа № 496/7227/25
Провадження № 2/496/1688/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого судді – Пендюри Л.О.
за участю секретаря – Сурженко К.І.
представника позивача – Гончар В.І. (в режимі відеоконференції)
представника відповідача – ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, 
УСТАНОВИВ:
Адвокат Гончар В.І., яка діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_2 , звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить зменшити розмір аліментів, що згідно судового наказу Біляївського районного суду Одеської області № 496/4607/24 від 01.08.2024 року стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. 
Свої вимоги мотивує тим, що на підставі судового наказу Біляївського районного суду Одеської області № 496/4607/24 від 01.08.2024 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду - 09.07.2024 року та до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Протягом усього періоду після набрання чинності судовим наказом Біляївського районного суду Одеської області № 496/4607/24 від 01.08.2024 року ОСОБА_2 сумлінно виконував покладений на нього обов`язок зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 . Аліментні платежі здійснювалися регулярно та в установлених законом розмірах, відповідно до визначеної судом частки від доходу, що підтверджує відповідальне ставлення боржника до забезпечення потреб дитини та участі у її вихованні. 21.09.2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено шлюб. Укладення нового шлюбу свідчить про виникнення додаткових сімейних обов`язків та зміни соціально-матеріальної ситуації позивача, які безпосередньо впливають на розподіл сімейних ресурсів. ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя ОСОБА_6 народився син, ОСОБА_7 . Народження дитини створює додаткові сімейні зобов`язання та потреби, що прямо впливають на обсяг матеріальних ресурсів сім`ї та необхідність їх раціонального розподілу. З моменту народження дитини у новому шлюбі дружина позивача перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Відсутність доходу у членів сім`ї створює додатковий фінансовий тягар і суттєво змінює загальне матеріальне становище сім`ї. Крім того, стан здоров`я дружини позивача потребує регулярного медичного спостереження та лікування. Так, відповідно до консультативного висновку лікаря-кардіолога, ОСОБА_8 має діагноз: « ОСОБА_9 вегетативна дисфункція серця і серцево-судинної системи. Мала аномалія розвитку серця - добавочна хорда. Пролапс передньої створки мітрального клапану. Екстрасистолічна аритмія. СН А ст (І ст) зі зб ФВ ЛІ - 59%. Анемія нез`ясованого генезу». Для підтримки стану здоров`я пацієнтки необхідні регулярні обстеження, консультації, лікування, що створює додаткові витрати для сім`ї. Отже, сукупність таких обставин, як зміна сімейного стану позивача та обставини, що безпосередньо впливають на його матеріальне становище, включаючи народження дитини, тимчасову відсутність доходу у дружини та постійні медичні витрати свідчать про істотну зміну умов, на підставі яких встановлювалися аліменти, і є підставою для їх належного перегляду. Окрім уже зазначених обставин, у зв`язку з необхідністю забезпечення повсякденних потреб сім`ї, підтримки нормального рівня життя та покриття витрат на лікування, позивач був змушений взяти кредит в інтересах своєї родини. Відповідно до розрахунку заборгованості від 30.09.2025 року, станом на цю дату кредитна заборгованість позивача складає 34254,66 грн. Це свідчить про наявність додаткових фінансових зобов`язань, що виникли для забезпечення потреб сім`ї, і є безпосередньо пов`язаними з обставинами, які впливають на матеріальне становище позивача. У свою чергу, ОСОБА_8 також була змушена взяти кредит для покриття сімейних витрат, необхідних для підтримки здоров`я, догляду за дитиною та забезпечення основних потреб сім`ї. Відповідно до розрахунку заборгованості від 08.10.2025 року, станом на цю дату кредитна заборгованість ОСОБА_8 складає 75268,30 грн. Таким чином, сумарне фінансове навантаження на сім`ю є значним, оскільки обидва кредитні зобов`язання спрямовані на задоволення потреб сім`ї та підтримку її життєдіяльності, а не на особисті потреби окремо кожного з подружжя. Сукупність цих кредитних зобов`язань у поєднанні з уже зазначеними обставинами: народження дитини, тимчасова відсутність доходу у дружини, регулярні медичні витрати демонструє істотну зміну матеріального становища сім`ї та реальні фінансові труднощі, що позивач зазнає у поточних умовах. Підсумовуючи вищевикладене представник позивача вказує, що причиною звернення позивача до суду із даним позовом стала істотна зміна його сімейного та матеріального стану, які безпосередньо впливають на його здатність виконувати фінансові зобов`язання, встановлені судовим наказом від 01.08.2024 року про стягнення аліментів. По-перше, укладення нового шлюбу та народження другої дитини у новому шлюбі створили додаткові сімейні зобов`язання, що значно впливають на структуру сімейних витрат та потребують належного розподілу ресурсів для забезпечення базових потреб та життєдіяльності членів родини. По-друге, тимчасова відсутність доходу у дружини позивача у зв`язку з відпусткою по догляду за дитиною до трьох років суттєво змінює фінансову ситуацію сім`ї, оскільки всі поточні витрати лягають на плечі позивача. По-третє, стан здоров`я дружини потребує регулярного медичного спостереження, обстеження та лікування, що включає як стандартні, так і спеціалізовані медичні процедури, консультації та аналізи, загальна вартість яких є значною та систематично повторюється. Постійний характер цих витрат створює стале фінансове навантаження на сімейний бюджет та прямо впливає на можливості позивача забезпечувати утримання дитини у попередньому обсязі. По-четверте, для покриття сімейних потреб та підтримки нормального рівня життя позивачем та його дружиною були взяті кредити. Заборгованість за кредитами, що станом на 30.09.2025 року та 08.10.2025 року складає 34 254,66 грн та 75 268,30 грн відповідно, створює додаткове фінансове навантаження, яке об`єктивно впливає на матеріальне становище сім`ї та потребує оцінки судом у загальному контексті сімейного бюджету. По-п`яте, поряд з аліментами на утримання ОСОБА_4 позивач також сплачує аліменти на утримання своєї колишньої дружини. Так, заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23.09.2024 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, починаючи з 09.07.2024 року і до досягнення ОСОБА_4 , малолітньою, ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Таким чином, станом на даний час розмір відрахувань на аліменти із заробітної плати позивача становить 50 % його доходу. За таких обставин представник позивача вважає, що є всі підстави для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів з 1/4 частки до 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є обґрунтованим розміром та відповідає принципам справедливості і законності, з урахуванням нових сімейних і матеріальних обставин.
В свою чергу, від представника відповідачки ОСОБА_3 – ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) відмовити повністю та залишити чинним судовий наказ Біляївського районного суду Одеської області від 01.08.2024 року у справі № 496/4607/24 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Відзив обгрунтовує тим, що судовим наказом Біляївського районного суду Одеської області від 01.08.2024 року у справі № 496/4607/24 встановлено обов`язок позивача ОСОБА_2 сплачувати на користь відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання їхньої спільної неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї четвертої частини (1/4) від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає положенням частини другої статті 181 Сімейного кодексу України. Крім того, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23.09.2024 року додатково стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на її утримання у розмірі однієї четвертої частини (1/4) від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до статті 84 Сімейного кодексу України. Таким чином, до 10.12.2025 року позивач сплачував сукупно половину (1/2) свого доходу у формі аліментних платежів – по одній четвертій частині на дитину та на колишню дружину. Принципово важливим для розгляду справи є той незаперечний факт, що з 10.12.2025 року, у зв`язку із досягненням дитиною трирічного віку, припинилося стягнення аліментів на утримання відповідача. Це означає, що матеріальне становище позивача не погіршилося, а навпаки, значно покращилося, оскільки з цієї дати він зобов`язаний сплачувати лише одну четверту частину доходу замість попередньої половини. Фактично, позивач отримав автоматичне звільнення від сплати аліментів у розмірі однієї четвертої частини свого доходу, що при задекларованому ним мінімальному місячному доході у розмірі 37 000 гривень становить 9 250 гривень щомісяця, або 111 000 гривень на рік. Більше того, згідно з довідкою Міністерства оборони України про грошове забезпечення військовослужбовця, наданою самим позивачем як доказ, його дохід складається із суми грошового забезпечення в розмірі 37 235 грн та додаткової винагороди, яка коливається від 37 000 гривень до 108 000 гривень на місяць залежно від характеру виконуваних завдань, та інших факторів. Навіть при середньому доході у розмірі 100 000 гривень на місяць припинення аліментів на колишню дружину означає вивільнення до 25 000 гривень щомісяця, або 300 000 гривень на рік. Таким чином, замість погіршення матеріального становища, на яке посилається позивач, фактично відбулося його значне покращення внаслідок припинення аліментних зобов`язань перед колишньою дружиною. Подання позову про зменшення аліментів на дитину одночасно із припиненням аліментів на колишню дружину являє собою спробу отримати подвійну матеріальну вигоду за рахунок інтересів неповнолітньої дитини, що суперечить як принципу справедливості, так і основним засадам сімейного законодавства щодо пріоритету прав та інтересів дитини. Позивач обґрунтовує своє прохання про зменшення аліментів народженням другої дитини, укладенням нового шлюбу, станом здоров`я нової дружини, її перебуванням у декретній відпустці та наявністю кредитних зобов`язань. Однак критичний аналіз цих обставин свідчить про їхній виключно добровільний характер та відсутність будь-якої незалежності від волі позивача. По-перше, укладення нового шлюбу 21.09.2024 року було усвідомленим рішенням позивача, прийнятим за умови повного розуміння наявності обов`язку щодо утримання дитини від першого шлюбу. Позивач не міг не знати про існування судового наказу від 01.08.2024 року, яким стягнуто аліменти, оскільки одружився через півтора місяця після винесення цього судового наказу. Отже, рішення про створення нової сім`ї було прийняте за умови повної обізнаності щодо аліментних зобов`язань. По-друге, народження другої дитини 18.06.2025 року, що відбулося через дев`ять місяців після укладення шлюбу, також є результатом свідомого планування сім`ї за умови існування обов`язку утримувати першу дитину. Позивач, будучи дієздатною особою, усвідомлював фінансові наслідки народження другої дитини та міг і повинен був співвідносити своє рішення із наявними матеріальними можливостями. По-третє, кредитні зобов`язання позивача та його дружини виникли внаслідок їхніх власних рішень про взяття кредитів. Згідно з наданими довідками банку «Монобанк», станом на 30.09.2025 року позивач має заборгованість у розмірі 34 254,66 гривень, а його дружина – 75 268,30 гривень. Однак позивач не надав жодних доказів щодо цільового призначення цих кредитів, термінів їх взяття та причин виникнення заборгованості. Не виключено, що кредити було взято на організацію весілля, яке відбулося у вересні 2024 року, або на інші потреби нової сім`ї. За таких обставин покладати тягар погашення добровільно взятих кредитів на дитину від попереднього шлюбу шляхом зменшення її утримання є юридично і морально неприйнятним. По-четверте, стан здоров`я нової дружини позивача, на який він посилається як на обставину, що обтяжує його матеріальне становище, згідно з наданими медичними документами не є критичним і не вимагає значних або постійних витрат на лікування. Консультаційний висновок лікаря-кардіолога від 25.08.2025 року містить діагноз «Соматоформна вегетативна дисфункція серцево-судинної системи, мала аномалія розвитку серця, пролапс передньої стулки мітрального клапану, екстрасистолічна аритмія», що є відносно поширеним функціональним розладом, який не потребує стаціонарного лікування або хірургічного втручання. Рекомендації лікаря обмежуються проведенням холтерівського моніторування ЕКГ, прийомом вітамінних комплексів та модифікацією способу життя, що не вимагає значних фінансових витрат. Аналіз платіжних документів, наданих позивачем, свідчить, що витрати на обстеження дружини склали 1 584 гривні (від 23.08.2025 року) та 5 871 гривня (від 27-30.05.2025 року), що у сукупності становить 7 455 гривень. Це одноразові витрати не є регулярними та не створюють постійного фінансового навантаження. Більше того, ці витрати були понесені у період, коли позивач ще сплачував аліменти на колишню дружину, тобто його фінансове становище на той момент було більш обтяженим, ніж зараз, після припинення цих виплат. По-п`яте, перебування дружини у відпустці по догляду за дитиною є закономірним наслідком народження дитини і не може розглядатися як непередбачувана обставина, що істотно погіршує матеріальне становище сім`ї. Крім того, на період перебування у такій відпустці держава надає соціальну допомогу при народженні дитини та щомісячну допомогу на дитину до досягнення нею трирічного віку, що частково компенсує відсутність трудового доходу. Також важливо зазначити, що у дружини позивача є двоє дітей від попереднього шлюбу, на яких вона отримує аліменти від їхнього батька, що є додатковим джерелом доходу для сім`ї позивача. Окремої уваги заслуговує поведінка позивача стосовно виконання аліментних зобов`язань з моменту їх встановлення судовим наказом. Незважаючи на те, що судовий наказ було винесено 01.08.2024 року, фактичне надходження аліментів на користь відповідача почалося лише у грудні 2024 року, тобто через п`ять місяців після винесення судового акта. Така затримка сталася не з об`єктивних причин, а внаслідок недобросовісних дій або бездіяльності позивача. Виконавчий документ було направлено державним виконавцем до фінансової служби військової частини, у якій проходить військову службу позивач. Однак внаслідок направлення постанови на неправильну адресу, виконання судового наказу було фактично заблоковано. При цьому позивач, будучи обізнаним про винесення судового наказу та існування обов`язку сплачувати аліменти, не вживав жодних заходів для з`ясування причин несплати та забезпечення виконання судового рішення. Навпаки, є підстави вважати, що позивач навмисно не повідомляв правильну адресу свого місця служби, що призвело до затримки виконання. Лише завдяки активним діям відповідача, яка особисто з`ясувала місцезнаходження військової частини, отримала виконавчу постанову та передала її безпосередньо до фінансової служби, стало можливим отримання аліментів. Таким чином, відповідач фактично виконала роботу, яку повинні були виконати органи державної виконавчої служби та сам позивач, як добросовісний платник аліментів. Особливо показовим є той факт, що у вересні 2024 року, тобто саме у період, коли відповідач та дитина залишалися без аліментів внаслідок неотримання виплат, позивач організував та провів весілля з приводу свого одруження. Це свідчить не лише про наявність у позивача достатніх коштів на задоволення власних потреб, але й про свідоме ігнорування інтересів дитини та зобов`язань щодо її утримання. Така поведінка позивача свідчить про його фактичну фінансову спроможність виконувати аліментні зобов`язання у встановленому розмірі та про відсутність будь-яких об`єктивних перешкод для цього. Більше того, вона демонструє пріоритети позивача, у яких власні бажання та потреби нової сім`ї переважають над інтересами дитини від попереднього шлюбу, що є неприйнятним з точки зору як правових, так і моральних норм. Додатковою обставиною, яка характеризує ставлення позивача до своїх батьківських обов`язків, є повна відсутність з його боку будь-якої участі у вихованні дочки протягом останніх двох років. Позивач не спілкується з дитиною, не цікавиться її здоров`ям, розвитком, не бере участі у вирішенні питань, пов`язаних з її вихованням та освітою, не надає жодної додаткової допомоги понад встановлені судом аліменти. Фактично єдиним проявом виконання батьківських обов`язків є примусова, через державну виконавчу службу, сплата аліментів, та й то з п`ятимісячною затримкою. Така позиція позивача суперечить статті 150 Сімейного кодексу України. Позивач ігнорує обов`язки, установлені статтею 157 Сімейного кодексу України, обмежуючи своє батьківство виключно матеріальною складовою, причому намагається і її мінімізувати. За таких обставин звернення до суду з вимогою про зменшення навіть цієї мінімальної участі у забезпеченні дитини виглядає особливо цинічним. Позивач, який не виконує більшості батьківських обов`язків, намагається зменшити виконання останнього обов`язку, який він все ж таки виконує, хоча і примусово. Така поведінка прямо суперечить принципу пріоритету прав та інтересів дитини, закріпленому у статті 3 Конвенції про права дитини та статті 7 Сімейного кодексу України. На противагу фактичному покращенню матеріального становища позивача, матеріальне становище відповідача, навпаки, істотно погіршилося, що робить будь-яке зменшення аліментів на дитину неприйнятним та таким, що загрожує порушенням прав дитини. Згідно з довідкою ТОВ «Креатив Компані Україна» від 11.02.2025 року, відповідач працювала на посаді продавця непродовольчих товарів з 01.12.2018 року (наказ № 152 від 29.11.2018 року). З народженням дитини 10.12.2022 року відповідач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до наказу № 37 від 08.02.2023 року. Після досягнення дитиною трирічного віку, ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідач звільнилася з роботи за власним бажанням. Рішення про звільнення було прийнято не з легковажних міркувань, а внаслідок об`єктивних обставин, які унеможливлюють поєднання трудової діяльності з належним виконанням обов`язків щодо догляду та виховання малолітньої дитини. По перше, графік роботи продавця передбачає змінний режим праці, включаючи вечірні зміни та вихідні дні, що є абсолютно несумісним з потребою забезпечувати догляд за трирічною дитиною. По-друге, дитина почала відвідувати заклад дошкільної освіти «Ясла-садок № 15» Одеської міської ради лише з 03.11.2025 року відповідно до наказу № 73-В від 31.10.2025 року, тобто перебуває у періоді адаптації, який традиційно супроводжується частими хворобами. Факт хвороби дитини підтверджується довідками «Амбулаторії сімейного лікаря» ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» від 28.11.2025 року та від 25.12.2025 року. Так, у період з 14.12 по 25.12.2025 року дитина хворіла на гостру респіраторну вірусну інфекцію (ГРВІ) та не відвідувала дитячий садок. Це не є поодиноким випадком – протягом періоду адаптації діти дошкільного віку, за медичною статистикою, хворіють у середньому 6-8 разів на рік, що вимагає постійної присутності одного з батьків вдома. За таких обставин відповідач об`єктивно не може працювати на роботі зі змінним графіком, оскільки це б означало або залишення дитини без нагляду під час хвороби, або постійні невиходи на роботу, що призвело б до звільнення за порушення трудової дисципліни. Тому відповідач прийняла рішення звільнитися з власної ініціативи з метою пошуку роботи з більш гнучким або фіксованим графіком, що дозволить поєднувати трудову діяльність із належним виконанням материнських обов`язків. На даний момент відповідач активно займається пошуком нової роботи, яка б відповідала її освіті, кваліфікації та, що найважливіше, дозволяла б належним чином виконувати обов`язки щодо догляду за малолітньою дитиною. Однак процес працевлаштування вимагає часу, особливо за умови необхідності знайти роботу з певними специфічними вимогами щодо графіка. Слід також врахувати, що навіть після працевлаштування відповідач, найімовірніше, не зможе розраховувати на дохід, порівнянний із доходом позивача. За даними Державної служби статистики України, середня заробітна плата у сфері торгівлі в Одеській області станом на кінець 2025 року становить близько 12 000 - 15 000 гривень на місяць, що є значно нижчим за дохід військовослужбовця, який у позивача коливається від 37 000 до 150 000 гривень на місяць. Дитина віком від двох до трьох років перебуває у фазі активного зростання, що вимагає регулярного оновлення гардеробу, інших витрат: проживання, харчування, розваги, поточні витрати на лікування. Спільна дитина позивача та відповідача часто хворіє, що спонукає позивача витрачати кошти на придбання ліків, відвідування лікарів, забезпечення дієтичного харчування. З урахуванням того, що дитина дошкільного віку, особливо в період адаптації до дитячого садка, хворіє в середньому 6-8 разів на рік, і кожен епізод захворювання вимагає придбання медикаментів. До цього слід додати витрати на профілактичні огляди лікарів, проведення необхідних аналізів та досліджень, вартість яких може сягати 1 500 - 2 000 гривень за кожний огляд. Відповідно до довідки закладу дошкільної освіти «Ясла-садок № 15» Одеської міської ради від 25.12.2025 року, дитина відвідує цей заклад тож позивач вимушена сплачувати за послуги закладу дошкільної освіти. Окрім фіксованого платежу за відвідування садочка, постійно виникають додаткові витрати на розвиваючі заняття, екскурсії, святкові заходи та інші активності, які організовує дитячий садок. Належне харчування малолітньої дитини вимагає збалансованого раціону, що включає м`ясо, рибу, молочні продукти, свіжі овочі та фрукти, крупи, дитяче харчування. Середньомісячні витрати на харчування дитини становлять приблизно 11 000 - 12 000 гривень. При цьому до цієї суми не включені витрати на спеціальне дитяче харчування (каші, пюре, соки), які є дорожчими за звичайні продукти, а також витрати на харчування дитини в дитячому садку, що додатково оплачується окремо від загальної плати за послуги закладу. Окрім наведених категорій витрат, утримання дитини вимагає постійних витрат на засоби гігієни (вологі серветки, мило, шампунь, зубна паста, крем тощо), іграшки та розвиваючі матеріали, які є необхідними для повноцінного розвитку дитини; послуги перукаря, дитячі розваги (походи в парк, дитячі майданчики з атракціонами, кінотеатри). Зменшення суми аліментів призведе до неможливості забезпечити дитині навіть мінімальний необхідний рівень життя. Дитина буде позбавлена можливості отримувати якісне харчування, носити належний одяг та взуття відповідно до сезону, своєчасно отримувати медичну допомогу та необхідні медикаменти, відвідувати дошкільний заклад та розвиваючі заняття. Це безпосередньо загрожує порушенням конституційного права дитини на достатній життєвий рівень, закріпленого у статті 48 Конституції України, та права на охорону здоров`я, закріпленого у статті 49 Конституції України. Щодо народження другої дитини позивач обґрунтовує своє прохання про зменшення аліментів, зокрема, народженням ІНФОРМАЦІЯ_3 другої дитини, сина ОСОБА_7 . Безперечно, народження дитини є радісною подією, однак воно не може і не повинно погіршувати становище дитини від попереднього шлюбу. Обидві дитини мають абсолютно рівні права на утримання від свого батька, і жодна з них не може мати переваги перед іншою. У даному випадку позивач не лише не довів недостатність свого доходу, але й надані ним докази свідчать про протилежне. Більше того, у дружини позивача є двоє дітей від попереднього шлюбу, на яких вона отримує аліменти від їхнього батька. Це означає, що сім`я позивача має додаткові джерела доходу, окрім його заробітної плати. Також на третю дитину, новонародженого сина, держава виплачує допомогу при народженні дитини та щомісячну допомогу на дитину, що також є додатковим доходом сім`ї. З урахуванням усіх цих обставин твердження позивача про нестачу коштів на утримання дітей є необґрунтованим. Принципово важливим є також те, що рішення про народження другої дитини було прийнято позивачем абсолютно свідомо та добровільно за умови повної обізнаності про існування обов`язку утримувати першу дитину. Позивач одружився 21.09.2024 року, тобто через півтора місяця після винесення судового наказу про стягнення аліментів (01.08.2024 року). Друга дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач приймав рішення про створення нової сім`ї та народження дитини, повністю усвідомлюючи свої аліментні зобов`язання перед першою дитиною. Позивач скористався своїм правом на створення сім`ї та народження дітей, але разом із реалізацією цього права на нього покладаються відповідні обов`язки, зокрема обов`язок утримувати всіх своїх дітей. Спроба перекласти наслідки власних рішень на дитину від попереднього шлюбу шляхом зменшення її утримання є неправомірною та несумісною з принципом добросовісного здійснення прав. Окрім іншого, позивач посилається на наявність кредитних зобов`язань як на обставину, що обтяжує його матеріальне становище. Згідно з наданими довідками «Монобанк», станом на 30.09.2025 року позивач має заборгованість у розмірі 34 254,66 гривень з щомісячним платежем близько 4 180 гривень, а його дружина ОСОБА_8 - заборгованість у розмірі 75 268,30 гривень з щомісячним платежем близько 3 170 гривень. Загальна сума щомісячних кредитних платежів сім`ї становить близько 7 350 гривень. Однак наявність кредитних зобов`язань не може бути підставою для зменшення аліментів на дитину з наступних причин. По-перше, кредитні зобов`язання виникли внаслідок добровільного рішення позивача та його дружини про взяття кредитів. Позивач не надав жодних доказів щодо цільового призначення цих кредитів, строку їх виникнення та причин необхідності їх взяття. Не виключено, що кредити було взято на організацію весілля, купівлю побутової техніки, меблів чи інші потреби нової сім`ї, які не мають жодного відношення до першої дитини. За таких обставин неможливо і неприпустимо покладати тягар погашення добровільно взятих кредитів на дитину шляхом зменшення її утримання. По-друге, обов`язок батьків утримувати дітей має пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, включаючи кредитні. По-третє, позивач має можливість вирішити проблему кредитного навантаження шляхом реструктуризації боргу, дострокового погашення кредиту за рахунок високих доходів або, в крайньому випадку, визнання себе банкрутом відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства. Натомість він обирає інший шлях - спробу зменшити утримання дитини, що є неприйнятним. Позивач посилається на проблеми зі здоров`ям своєї дружини, як на обставину, що вимагає додаткових витрат та обтяжує його матеріальне становище. Однак аналіз наданих медичних документів свідчить про те, що стан здоров`я дружини позивача не є критичним і не вимагає значних або регулярних фінансових витрат. Згідно з консультаційним висновком лікаря-кардіолога від 25.08.2025 року, у дружини позивача ОСОБА_8 діагностовано: « ОСОБА_9 вегетативна дисфункція серця і серцево-судинної системи. Мала аномалія розвитку серця - добавочна хорда. Пролапс передньої стулки мітрального клапану. Екстрасистолічна аритмія. СН А ст (І ст) зі зб ФВ ЛШ - 59%. Анемія незясованого генезу. Третя Вагітність 37 тижнів.» Цей діагноз стосується функціональних розладів серцево-судинної системи, які є досить поширеними, особливо серед вагітних жінок, і, як правило, не потребують дорогого лікування або хірургічного втручання. Соматоформна вегетативна дисфункція є функціональним розладом, пов`язаним з порушенням регуляції серцево судинної системи вегетативною нервовою системою, і не є органічним захворюванням серця. Мала аномалія розвитку серця (добавочна хорда) є варіантом норми і зустрічається у 15-20 % населення, не вимагає лікування та не обмежує життєдіяльність. Екстрасистолічна аритмія при відсутності органічного ураження серця також, як правило, не потребує медикаментозного лікування. Рекомендації лікаря обмежуються проведенням холтерівського моніторування ЕКГ (вартість близько 500-700 гривень), контролем рівня анемії (аналізи крові - близько 200-300 гривень), прийомом вітамінних комплексів (Масло В6, Елевіт-комплекс близько 300-500 гривень на місяць) та модифікацією способу життя (прогулянки на свіжому повітрі, раціональний режим праці та відпочинку, які не вимагають фінансових витрат). Аналіз платіжних документів, наданих позивачем, підтверджує, що фактичні витрати на обстеження дружини склали 1 584,00 гривні (від 23.08.2025 року ехокардіографія) та 5 871,00 гривень (від 27-30.05.2025 року - консультації лікарів-фахівців, лабораторні дослідження). Загальна сума витрат за весь період становить 7 455,00 гривень, що є одноразовими витратами на первинне обстеження, а не постійними щомісячними витратами. Більше того, ці витрати були понесені у період вагітності дружини, коли потреба у медичному спостереженні є об`єктивно підвищеною. Після пологів, за відсутності ускладнень, потреба у регулярному медичному спостереженні значно зменшується, і витрати на медичне обслуговування будуть обмежуватися профілактичними оглядами та, можливо, підтримувальним прийомом вітамінів. Принципово важливим є також те, що стан здоров`я нової дружини позивача не має жодного відношення до дитини від попереднього шлюбу і не може бути підставою для зменшення утримання цієї дитини. Позивач, укладаючи новий шлюб, взяв на себе обов`язки щодо підтримки та допомоги новій дружині, але ці обов`язки є його особистими та не повинні впливати на обсяг виконання обов`язків перед дитиною від попереднього шлюбу. Крім того, дружина позивача після завершення декретної відпустки матиме можливість повернутися до роботи і самостійно забезпечувати свої потреби, включаючи потреби, пов`язані зі станом здоров`я. Також вона отримує аліменти на двох дітей від попереднього шлюбу, що є її особистим доходом і може використовуватися, зокрема, на власні потреби. Позивач зазначає, що його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною і не має власного доходу, у зв`язку з чим знаходиться на його утриманні, що додатково обтяжує його матеріальне становище. Однак цей аргумент не витримує критики з наступних підстав. По-перше, перебування дружини у декретній відпустці після народження дитини є абсолютно передбачуваною та закономірною обставиною, яка не може розглядатися, як непередбачувана подія, що істотно змінює матеріальне становище. Позивач, приймаючи рішення про народження дитини, не міг не передбачати, що дружина піде у декретну відпустку і протягом певного періоду не матиме трудового доходу. Таким чином, ця обставина є наслідком власного свідомого вибору позивача. По-друге, перебування у відпустці по догляду за дитиною не означає повної відсутності доходу у дружини позивача. Відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», матері, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, мають право на отримання щомісячної допомоги по догляду за дитиною, розмір якої станом на 2025 рік становить близько 1 200 - 1 800 гривень залежно від віку дитини. Крім того, при народженні дитини виплачується одноразова допомога при народженні дитини у розмірі, що дорівнює 41 280 гривням (при народженні першої дитини) або вищій сумі (при народженні другої та наступних дітей). По-третє, у дружини позивача є двоє дітей від попереднього шлюбу, на яких вона отримує аліменти від їхнього батька. Аліменти на дітей є доходом того з батьків, з ким проживають діти, і використовуються для утримання як дітей, так і для забезпечення потреб самого батька, оскільки утримання дітей включає витрати на житло, комунальні послуги, харчування тощо, які є спільними для всієї родини. Таким чином, дружина позивача фактично має регулярний дохід у вигляді аліментів на двох дітей, розмір яких може бути досить значним залежно від доходів їхнього батька. По-четверте, відпустка по догляду за дитиною є тимчасовою. Після досягнення дитиною одного року (коли можна віддати дитину до дитячого садка) або трьох років дружина позивача матиме можливість повернутися до роботи і забезпечувати себе самостійно. Тимчасовий характер цієї обставини не дозволяє розглядати її як підставу для зміни розміру аліментів, встановлених до досягнення дитиною повноліття. По-п`яте, позивач не надав жодних доказів того, що він фактично утримує свою дружину. Не надано доказів переказу коштів на її особисті потреби, оплати її особистих витрат тощо. За відсутності таких доказів твердження позивача про утримання дружини є необґрунтованими. У позовній заяві позивач зазначає про наявність заборгованості по сплаті аліментів, яку він, начебто, погасив або погашає, що, на його думку, свідчить про наявність у нього фінансових труднощів. Однак ця обставина, навпаки, свідчить проти позивача та підтверджує його недобросовісність у виконанні аліментних зобов`язань. Як зазначалося вище, судовий наказ про стягнення аліментів було винесено 01.08.2024 року, однак фактичне надходження аліментів на користь відповідача почалося лише у грудні 2024 року. Ця п`ятимісячна затримка сталася не з об`єктивних причин, а внаслідок того, що виконавчий документ було направлено державним виконавцем на неправильну адресу військової частини, де проходить службу позивач. При цьому позивач, будучи обізнаним про винесення судового наказу (оскільки його було належним чином повідомлено відповідно до вимог процесуального законодавства), не вживав жодних заходів для забезпечення виконання судового рішення. Він не повідомляв виконавцю правильну адресу свого місця служби, не зв`язувався з фінансово-економічною службою військової частини для з`ясування причин несплати аліментів, не здійснював добровільних платежів на користь дитини. Більше того, саме у цей період, у вересні 2024 року, позивач організував та провів весілля, що вимагало значних фінансових витрат. Лише завдяки активним діям відповідача, яка самостійно з`ясувала правильну адресу військової частини, отримала від виконавця виконавчий документ та особисто передала його до фінансово-економічної служби, виконання судового наказу було розпочато. Таким чином, відповідач фактично виконала роботу, яку зобов`язаний був виконати позивач, як добросовісний платник аліментів. Заборгованість по аліментах, яка утворилася внаслідок недобросовісних дій або бездіяльності позивача, не може розглядатися як обставина, що обтяжує його матеріальне становище і є підставою для зменшення розміру аліментів. Навпаки, така поведінка повинна враховуватися судом як негативна характеристика позивача з точки зору виконання ним батьківських обов`язків. Проведений детальний аналіз обставин справи, доводів позивача та їх співставлення з вимогами чинного законодавства і практикою Верховного Суду дозволяє дійти наступних висновків. 1. Матеріальне становище позивача не погіршилося, а покращилося. З 10.12.2025 року позивач звільнився від обов`язку сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини у розмірі однієї четвертої частини доходу, що при мінімальному доході становить 9 250 гривень на місяць, при середньому доході (100 000 гривень) - 25 000 гривень на місяць, а при максимальному доході (150 000 гривень) - 37 500 гривень на місяць. Таким чином, фактично відбулося істотне покращення матеріального становища позивача. 2. Усі обставини, на які посилається позивач, є наслідком його добровільних рішень. Укладення нового шлюбу, народження другої дитини, взяття кредитів - усі ці дії були здійснені позивачем свідомо та за умови повної обізнаності про існування обов`язку утримувати першу дитину. Позивач повинен був співвідносити свої рішення з наявними у нього матеріальними можливостями та не приймати рішень, які призведуть до неможливості виконання аліментних зобов`язань. 3. Доходи позивача є більш ніж достатніми для утримання двох дітей. Навіть при мінімальному задекларованому доході у 37 000 гривень на місяць позивач має можливість сплачувати аліменти на обох дітей у розмірі по одній четвертій частині на кожну (що у сукупності становить половину доходу - 18 500 гривень), при цьому у нього залишатиметься 18 500 гривень на власні потреби та потреби дружини. При середньому доході у 100 000 гривень позивач сплачуватиме 50 000 гривень у вигляді аліментів, а 50 000 гривень залишатиметься на його власні потреби, що є більш ніж достатньою сумою. 4. Матеріальне становище відповідача істотно погіршилося. Відповідач звільнилася з роботи з об`єктивних причин, пов`язаних з необхідністю догляду за малолітньою дитиною, яка перебуває у періоді адаптації до дитячого садка та часто хворіє. На даний момент відповідач не має власного доходу і залежить виключно від аліментів на утримання дитини. Зменшення аліментів призведе до неможливості забезпечити дитині належний рівень життя. 5. Позивач поводився недобросовісно щодо виконання аліментних зобов`язань. Протягом п`яти місяців після винесення судового наказу позивач не сплачував аліменти, хоча був обізнаний про існування такого обов`язку. У цей же період він організував і провів весілля, що вимагало значних фінансових витрат. Аліменти почали надходити лише завдяки активним діям відповідача. Така поведінка свідчить про зневажливе ставлення позивача до своїх батьківських обов`язків. 6. Позивач не бере участі у вихованні дитини. Протягом двох років позивач не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям, не надає жодної додаткової допомоги. Єдиним проявом виконання батьківських обов`язків є примусова сплата аліментів. За таких обставин звернення з позовом про зменшення навіть цієї мінімальної участі у житті дитини є неприйнятним. 7. Задоволення позову призведе до порушення прав дитини. Зменшення аліментів за відсутності доходу у відповідача унеможливить забезпечення дитині належного харчування, одягу, медичного обслуговування, освіти та розвитку, що є прямим порушенням статті 27 Конвенції про права дитини та статті 150 Сімейного кодексу України. 8. Позиція позивача суперечить принципу рівності прав дітей. Позивач прагне зменшити утримання першої дитини без одночасного встановлення аналогічного утримання другої дитини, що створює нерівність між дітьми та порушує їхні конституційні права. На підставі викладеного представник відпоаідачки просить у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) - відмовити повністю, залишивши чинним судовий наказ Біляївського районного суду Одеської області від 01.08.2024 року у справі № 496/4607/24.
06.01.2026 року від представника позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_10 черед підсистему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначає наступне. Щодо тверджень відповідачки стосовно «недоцільності» укладання нового шлюбу та народження другої дитини. У відзиві відповідачка неодноразово наголошує на тому, що укладення позивачем нового шлюбу та народження у нього іншої дитини є наслідком його добровільних рішень, які, на переконання відповідачки, не повинні впливати на обсяг аліментних зобов`язань щодо першої дитини. За своєю суттю така позиція зводиться до твердження про те, що позивач, маючи обов`язок утримувати дитину від попереднього шлюбу, мав би утриматися від створення нової сім`ї або обмежити реалізацію свого права на батьківство. Вказані доводи є юридично неспроможними, оскільки вони суперечать конституційним засадам та принципам сімейного права. При цьому народження іншої дитини не є проявом недобросовісної поведінки та не може розцінюватися, як порушення прав першої дитини. Навпаки, закон виходить із принципу рівності прав усіх дітей незалежно від часу та обставин їх народження. Разом з тим, поява іншої дитини об`єктивно збільшує кількість осіб, яких позивач зобов`язаний утримувати, та змінює структуру його сімейних і фінансових зобов`язань. Саме ця обставина безпосередньо впливає на розподіл фінансових ресурсів між усіма дітьми і тому має бути врахована судом при визначенні справедливого та пропорційного розміру аліментів. Щодо тверджень відповідачки про перебування у відпустці по догляду за дитиною. У відзиві відповідачка зазначає, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та у зв`язку з цим не має можливості працювати і забезпечувати дитину самостійно. Разом із тим, наведені твердження не відповідають фактичним даним та підтвердженим доказам у справі. Дитина, ОСОБА_4 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно, 10.12.2025 року дитині виповнилося три роки. З цього моменту підстав перебування у відпустці по догляду за дитиною до трьох років більше не вбачається, а отже відсутні правові підстави вважати, що відповідачка не має можливості працювати. Таким чином, на час розгляду справи відповідачка має реальну можливість працевлаштування та отримання доходу. За таких обставин твердження про повну фінансову неспроможність матері не можуть бути використані, як аргумент для збереження попереднього розміру аліментів без змін і мають враховуватися судом при визначенні такого розміру з урахуванням можливості матері брати участь у матеріальному забезпеченні дитини. Щодо тверджень відповідачки про стан здоров`я дитини. У відзиві відповідачка посилається на те, що дитина часто хворіє, потребує постійного догляду та додаткових витрат, що, на її думку, унеможливлює працевлаштування та обґрунтовує необхідність збереження попереднього розміру аліментів. Однак аналіз наданих медичних документів свідчить про інше. З довідок вбачається, що дитина перенесла конкретне захворювання, яке мало тимчасовий характер, після чого дитина повністю одужала. Медичні документи не містять відомостей про наявність хронічних захворювань, необхідність тривалого лікування або постійного медичного нагляду. Крім того, у довідках прямо зазначено, що дитина не звільнена від занять з фізичної культури, що свідчить про задовільний стан здоров`я та відсутність медичних обмежень. Отже, твердження відповідачки про постійну хворобливість дитини та необхідність безперервного догляду не підтверджуються належними доказами і не свідчать про наявність стабільних або істотних додаткових витрат на утримання дитини. Щодо тверджень відповідачки про невиконання позивачем батьківських обов`язків та неучасть у вихованні дитини. У відзиві відповідачка також зазначає, що позивач, нібито, не бере участі у вихованні дитини, не проводить з нею час та не здійснює повсякденного догляду. Водночас, такі твердження не враховують об`єктивних обставин, пов`язаних із проходженням позивачем військової служби. Довідка про грошове забезпечення, видана військовою частиною НОМЕР_1 та додана до позовної заяви, підтверджує, що позивач проходить військову службу. Характер проходження військової служби передбачає виконання службових завдань, чергування, можливі відрядження та обмеження у розпорядженні власним часом, що об`єктивно унеможливлює щоденну участь у побутових процесах, таких як приведення дитини до закладу дошкільної освіти чи її забір після занять. Відсутність можливості виконувати ці дії, з огляду на службові обов`язки, не може розцінюватися, як ухилення від виконання батьківських обов`язків або як свідчення байдужості до дитини. За таких умов позивач реалізує свої батьківські обов`язки у доступний для нього спосіб, зокрема шляхом належного та регулярного матеріального забезпечення дитини. Оскільки фізична присутність батька не є критерієм визначення розміру аліментів, а її обмеження зумовлене об`єктивними причинами, наведені обставини не можуть бути підставою для відмови у перегляді розміру аліментів і мають враховуватися судом при їх визначенні. У сукупності викладені обставини свідчать про істотну зміну сімейного стану позивача та відсутність підтверджених обставин, які б об`єктивно унеможливлювали перегляд раніше встановленого розміру аліментів. Народження іншої дитини та укладення шлюбу збільшило обсяг сімейних зобов`язань позивача і вплинуло на розподіл його фінансових ресурсів. Досягнення дитиною трирічного віку створює для матері реальну можливість працевлаштування та участі у матеріальному забезпеченні дитини. Відсутність доказів хронічного захворювання дитини свідчить про відсутність стабільних додаткових витрат, які б виправдовували збереження попереднього розміру аліментів без змін. Обмеження участі позивача у щоденному вихованні зумовлені проходженням військової служби та не можуть бути використані, як аргумент проти перегляду аліментних зобов`язань. За таких умов сукупність наведених обставин безпосередньо впливає на фінансові можливості сторін та має бути врахована судом при визначенні справедливого, пропорційного та обґрунтованого розміру аліментів з дотриманням принципу рівності прав усіх дітей та балансу інтересів сторін. За таких обставин представник позивача вважає, що суду слід врахувати, при зміні сімейного стану позивача, а саме - народження дитини від іншого шлюбу, то така обставина є самостійною підставою для перегляду розміру аліментів. З огляду на це, на думку позивача, встановлення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 замість попередньої 1/4 частини є обґрунтованим та відповідає принципам справедливості і законності, з урахуванням нових сімейних і матеріальних обставин. 
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. 
Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 
В судовому засіданні установлено, що батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 10).
На підставі судового наказу Біляївського районного суду Одеської області від 01.08.2024 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду – 09.07.2024 року та до досягнення дитиною повноліття – ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
Згідно роз`яснень, що містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Представник позивача, як на підставу позову про зменшення розміру аліментів, посилається на зміну сімейного стану позивача та погіршення його матеріального становища. 
На підтвердження своїх доводів представник позивача надала наступні докази:
-копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , відповідно до якої 21.09.2024 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_11 . Після укладення шлюбу ОСОБА_11 змінила прізвище на ОСОБА_6 (а.с.13);
-копію свідоцтва про народження ОСОБА_7 серії НОМЕР_4 , відповідно до якої батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (а.с.14);
-довідку АТ «Українська залізниця» № ЦПС-10-33/248 від 29.09.2025 року, згідно з якою ОСОБА_8 дійсно працює у філії «Оператор припортових станцій» АТ «Українська залізниця» та займає посаду чергового станційного поста централізації станції Одеса-Порт позакласна. ОСОБА_8 з 01.10.2025 року надана відпустка по догляду за дитиною до 3-х років (наказ від 29.09.2025 № 670-в/тр) (а.с. 15); 
-консультаційні висновки лікаря кардіолога від 27.05.2025 року, від 30.05.2025 року та від 05.09.2025 року, відповідно до яких ОСОБА_8 встановлено діагноз: соматоформна вегетативна дисфункція серця і серцево-судинної системи. Мала аномалія розвитку серця – добавочна хорда. Пролапс передньої створки мітрального клапану. Поодинока шлуночкова екстрситолія. Екстрситолічна аритмія. СН А ст (І ст) зі зб ФВ ЛШ – 59%. Анемія нез`ясованого генезу (а.с. 16);
-виписку по пацієнту ОСОБА_8 у пероід 28.05.2025 року по 28.05.2025 року, згідно з якою останній надавалася послуга – ехокардіографія, вартість 1584 грн (а.с. 19);
-виписку по пацієнту ОСОБА_8 у період з 27.05.2025 року по 30.05.2025 року, згідно з якою останній надавались наступні послуги: 27.05.2025 року – консультація провідного фахівця, кардіолог, вартість 1530 грн; пакет № 380, вартість 1035 грн; пакет № 462, вартість 1560 грн; забір венозної або капілярної крові, вартість 63 грн; ЕКГ дослідження, вартість 513 грн; консультація провідного фахівця повторна, кардіолог, вартість 1170 грн (а.с. 20);
-консультаційний висновок спеціаліста – лікаря-кардіолога від 25.08.2025 року, згідно з яким ОСОБА_8 встановлено діагноз: соматоформна дисфункція вегетативної нервової системи. Пароксизмальна тахікардія? Екстрасистолічна аритмія. СН А ст. NYHA 0 ФК. Надлишок маси тіла. Кила стравохідного отвору діафрагми? (а.с. 21);
-довідку про заборгованість від 30.09.2025 року, відповідно до якої станом на 30.09.2025 року ОСОБА_2 має заборгованість перед АТ «Універсал Банк» у розмірі 34254 грн 66 к. (а.с. 22);
-довідку про заборгованість від 30.09.2025 року, відповідно до якої станом на 08.10.2025 року ОСОБА_8 має заборгованість перед АТ «Універсал Банк» у розмірі 75268 грн 30 к. (а.с. 23);
За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Приймаючи до уваги зазначені вище докази судом установлено, що з часу винесення судом судового наказу про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 змінився його сімейний стан внаслідок укладення 21.09.2024 року шлюбу з ОСОБА_11 . ІНФОРМАЦІЯ_6 у подружжя ОСОБА_6 народився син ОСОБА_7 . Станом натепер і дружина позивача ОСОБА_8 , яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років), і, відповідно, їх малолітній син ОСОБА_7 знаходяться на утриманні позивача. ОСОБА_8 має проблеми із серцем та серцево-судинною системою, у зв`язку з чим потребує регулярних обстежень та відповідного лікування. Окрім того, подружжя ОСОБА_6 має кредитні зобов`язання на суму більш, ніж сто тисяч гривень. 
Отже, зміни у сімейному стані позивача, як платника аліментів, сталися після стягнення аліментів судовим наказом, що згідно положень ст. 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Окрім того, змінився і його матеріальний стан.
Відповідно до довідки про грошове забезпечення з вересня 2024 року по вересень 2025 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , позивач проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія-моториста та з нього на користь відповідачки стягувалися аліменти у розмірі від 18338 грн 30 к. до 93737 грн 57 к (в залежності від розміру грошового забезпечення) (а.с. 12), що є досить належним забезпеченням.
Як зазначає представник відповідачки у відзиві на позовну заяву, відповідачка знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, наразі звільнилась та активно займається пошуком роботи, що, на її думку, є підставою, що унеможливлює зменшення розміру аліментів.
Із довідки, виданої Одеським закладом дошкільної освіти «Ясла-садок» № 15 від 25.12.2025 року № 01-21/106 вбачається, що дитина ОСОБА_12 дійсно є виховацем вказаного закладу з 03.11.2025 року по теперішній час. Водночас, жодних доказів того, що відповідачка сплачує грошові кошти за відвідування дитиною даного дошкільного закладу освіти, в т.ч. за харчування у ньому, а також за будь-які розвиваючі заняття, про що її представник зазначила у відзиві, суду не надано.
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, обов`язок утримувати дитину є рівним обов`язком як батька, так і матері.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
За таких обставин суд доходить висновку, що доводи представника відповідачки про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів у зв`язку з неможливістю працевлаштування відповідачки, так само як і доводи про те, що дружина позивача має дохід у вигляді аліментів на двох дітей від іншого шлюбу, є неспроможними.
Також, безпідставними та такими, що не мають правового значення для розгляду справи, є доводи представника відповідача про неналежне виконання позивачем своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки та його недобросовісна поведінка щодо сплати аліментів.
Згідно з ч. 1 ст. 142 СК України діти мають рівні права щодо батьків. 
З наведеної норми слідує, що друга дитина позивача має право на утримання зі сторони позивача, як і перша, на яку сплачуються аліменти. Проте, надання утримання обом дітям в однаковому розмірі робить витрати позивача на утримання дітей непропорційними до його заробітку, адже становитиме 50 % від доходу, та значно перевищує рекомендований розмір аліментів, що визначений у ст. 182 СК України.
За правилами ст. 183 СК України розмір аліментів на двох дітей становить одна третина всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину.
Тобто при наявності у позивача двох неповнолітніх дітей, розмір аліментів не повинен перевищувати 1/3 частину всіх видів його заробітку (доходу), або по 1/6 частині кожній дитині.
Розмір аліментів, які позивач сплачує на утримання доньки ОСОБА_4 перевищує 1/6 частину його доходів (заробітку) та значно перевищує прожитковий мінімум на дитину відповідного віку.
Суд вважає, що при зменшенні розміру аліментів до 1/6 заробітку (доходу) позивача, матеріальне становище дитини ОСОБА_4 не погіршиться, враховуючи обов`язок її матері ОСОБА_3 також утримувати дитину, та буде достатнім для забезпечення нормального життя та розвитку дитини.
На думку суду, зменшення розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, є розумним та справедливим балансом між захистом прав як обох малолітніх дітей, так і самого позивача. 
За таких обставин, враховуючи інтереси обох дітей позивача, які мають рівні права на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню шляхом зменшення аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) позивача до 1/6 частин його доходів.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У даній справі суд не встановлює розмір аліментів на утримання дитини, а змінює їх розмір, тому аліменти у розмірі, визначеному даним рішенням суду, підлягають стягненню з дня набрання цим рішенням законної сили.
Керуючись ст. ст. 181, 182, 192 СК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів – задовольнити.
Зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за судовим наказом Біляївського районного суду Одеської області від 01.08.2024 року у справі № 496/4607/24, з 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.
Повне судове рішення складено 11.02.2026 року.
Виготовлення рішення суду поза межами строків, встановлених частиною шостою статті 259 ЦПК України, обумовлено рядом причин, якими є, зокрема, надмірна завантаженість суддів Біляївського районного суду Одеської області, в тому числі судді Пендюри Л.О., в провадженні якого з початку 2026 року перебуває вісімсот три справи, а також недостатня кількість суддів (з 2016 року кількість суддів у Біляївському районному суді Одеської області зменшилася з 11 до 6 (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ, що створює надмірне навантаження та виключає можливість виготовлення судових рішень у строки, встановлені чинним законодавством. Крім того, на робочий процес суттєво впливають чисельні повітряні тривоги через ракетно-дронові обстріли і необхідність перебування у цей момент суддів та працівників суду у безпечному місці, яким не є службовий кабінет.

Суддя Л.О. Пендюра