МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2026 р. 	№ 400/11339/21 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до відповідача	Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, 	
про	визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.05.2021 року № 400767-2407-1423, № 400768-2407-1423, № 400766-2407-1423,	
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі – відповідач, ГУ ДПС), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.05.2021 року № 400767-2407-1423, № 400768-2407-1423, № 400766-2407-1423.
Ухвалою від 22.11.2021 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін у судове засідання).
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що державну реєстрацію договору оренди землі було здійснено 11.02.2021 року. До моменту державної реєстрації права оренди у орендаря право оренди не виникає і земельна ділянка вважається не переданою. Відтак, факт підписання/укладання договору оренди земельної ділянки до внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру речового права про нерухоме майно, не покладає обов`язку на орендаря по сплаті податків та обов`язкових платежів.
Відповідач надав відзив на позов, в якому у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що відповідно до договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0144 га (забудовані землі), кадастровий номер: 4820982200:12:045:0025 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, на якій розміщена існуюча закусочна з літнім майданчиком за адресою: АДРЕСА_2 . На земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна громадянки України ОСОБА_1 . Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 рахується закусочна з літнім майданчиком, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 з 15.11.2016 року.
Крім цього, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з основним видом діяльності: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Згідно податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, ОСОБА_1 отримано дохід від провадження господарської діяльності за 2020 рік - у сумі 412,2 тис.грн. та за 2019 рік – 780,5 тис.грн. Також ФОП 05.04.2019 року надано до контролюючого органу повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, згідно якого, торгівельне місце за адресою: АДРЕСА_3 здається в оренду, тобто використовується ФОП ОСОБА_1 у господарській діяльності.
Враховуючи вищевикладене податкові повідомлення-рішення від 07.05.2021 року № 400767-2407-1423, № 400768-2407-1423 та № 400766-2407-1423 з оредної плати з фізичних осіб за користування вищезазначеною земельною ділянкою фізичною особою ОСОБА_1 , сформовані ГУ ДПС на підставі п. 286.5 ст. 286 ПК України у відповідності до норм чинного законодавства.
Позивач надала відповідь на відзив, у якій свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Додатково зазначила, що дійсно зареєстрована як фізична особа-підприємець з основним видом діяльності: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. На зазначеній земельній ділянці загальною площею 0,0144 га (кадастровий номер 4820982200:12:045:0025) знаходиться будівля, яка є власністю позивача. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Використання будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_3 , яка належить мені на праві власності, у власній підприємницької діяльності є законним.
Що стосується підстав плати власником нерухомості за користування землею під такою нерухомістю, то лише факт державної реєстрації за набувачем нерухомості права власності на земельну ділянку під такою нерухомістю має значення для визначення дати виникнення у нього обов`язку зі сплати земельного податку. Відповідно, лише у разі встановлення такого факту набувач нерухомості зобов`язаний буде на підставі п. 287.6 ПК України сплачувати земельний податок за таку земельну ділянку.
Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
02.05.2019 року між Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області (орендодавець) та позивачем (орендар) укладений договір оренди землі (Договір), за умовами якого орендодавець на підставі рішення № 22 ХХХХ сесії 8 скликання Коблівської сільської ради від 19.04.2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в оренду» надає, а орендар приймає земельну ділянку (кадастровий номер 4820982200:12:045:0025) в довгострокову оренду для обслуговування будівлі, яка розмішена за адресою: 57453. проспект Курортний. 51Е, с. Коблеве. Березанського району. Миколаївської області в межах території Коблівської сільської ради. 
Згідно п.2.1 договору оренди землі, в оренду передається земельна ділянка площею 0.0144 га. яка розташована за адресою: 57453. проспект Курортний. 51Е. с. Коблеве. Березанського району. Миколаївської області в межах території Коблівської сільської ради.
Відповідно до п. 3.1 договору оренди землі, земельна ділянка надається в оренду на 15 (п`ятнадцять) років, починаючи з дати державної реєстрації цього Договору, що становить строк дії Договору.
Пунктом 4.3 договору оренди землі визначено розмір річної орендної плати за земельну ділянку, яка становить 8154,00 грн.
07.05.2021 року позивачем оформлені податкові повідомлення-рішення:
- № 400767-2407-1423, яким позивачу нараховано орендну плату з фізичних осіб за 2019 рік у розмірі 5436,00 грн;
- № 400768-2407-1423, яким позивачу нараховано орендну плату з фізичних осіб за 2020 рік у розмірі 8154,00 грн;
- № 400768-2407-1423, яким позивачу нараховано орендну плату з фізичних осіб за 2021 рік у розмірі 8154,00 грн.
Позивач вважає, що податкове зобов`язання за договором оренди землі виник у неї після реєстрації договору, а саме з 11.02.2021 року.
Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями. позивач звернулась до ДПС України зі скаргою від 22.07.2021 року (вх. ДПС № 22036/6 від 27.07.2021 року).
Рішенням за результатами розгляду скарги від 18.10.2021 року № 23384/6/99-00-06-01-04-06 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення рішення ГУ ДПС від 07.05.2021 року № 400767-2407-1423, № 400/768-2407-1403 – без змін.
Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДПС, позивач оскаржила їх у удовому порядку.
Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:
Пунктом 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що земельний податок – обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу) (підпункт 14.1.72); землекористувачі – юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73); земельна ділянка – частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами (підпункт 14.1.74); плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147).
Згідно з п. 269.1 ст. 269 ПК України платники земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) (підпункт 269.1.1); землекористувачі (підпункт 269.1.2).
Відповідно до пп. 270.1.1 та 270.1.2 п. 270.1 ст. 270 ПК України об`єкти оподаткування земельним податком: земельні ділянки, які перебувають у власності; земельні частки (паї), які перебувають у власності; земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування; об`єкти оподаткування орендною платою – земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.
Отже, використання землі є платним, плата за землю справляється у формі орендної плати або земельного податку. Платниками орендної плати є виключно орендарі земельної ділянки, а платниками земельного податку – власники земельних ділянок та/або землекористувачі.
Згідно з п. 284.1 ст. 284 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.
Відповідно до ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Підпунктом 288.1.1 п. 288.1 ст. 288 ПК України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Відповідно до п. 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.
Нормами п. 288.5 ст. 288 ПК України, як у редакції до внесення змін Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, так і після набрання цим Законом законної сили, законодавцем встановлені мінімальну та максимальну граничні межі розміру орендної плати, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.
Частиною 1 статті 210 ЦК України встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року № 161-XIV (далі – Закон № 161).
Згідно зі ст. 6 Закону № 161 орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до ст. 14 Закону № 161 договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.
Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (ст. 17 Закону № 161).
Статтею 21 Закону № 161 встановлено, що орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Статтями 125, 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Аналіз наведених вище приписів законодавства свідчить про те, що обов`язок платника податків сплачувати орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності виникає саме з дня набрання чинності договору оренди земельної ділянки, тобто, з моменту його державної реєстрації.
За правовим висновком Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду в постановах від 08.09.2020 року у справі № 807/2849/14 та від 29.11.2019 року у справі № 360/3442/18 набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто, коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.
Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З наявного у матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, державну реєстрацію договору оренди землі б/н від 02.05.2019 року, укладеного між позивачем та Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області, здійснено 11.02.2021 року. 
Отже, саме з 11.02.2021 року у позивача виникло право оренди земельної ділянки, а отж й обов`язок щодо сплати орендної плати.
З урахуванням зазначеного, податкові повідомлення-рішення від 07.05.2021 року № 400767-2407-1423 та № 400768-2407-1423, якими позивачу нараховано грошове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2019 та 2020 роки відповідно, складені з порушенням норм чиного законодавства, та підлягають скасуванню.
Разом з цим, податкове повідомлення-рішення від 07.05.2021 року № 400766-2407-1423, яким позивачу нараховано грошове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2021 рік, скасуванню не підлягає, оскільки складено до 1 липня поточного (2021) року, як це передбачено п. 286.1 ст. 286 ПК України, та вже після реєстрації договору оренди землі, з урахуванням положень самого договору, яким передбачено розмір орендної плати у сумі 8154,00 грн.
На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 19, 77, 139, 241 – 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, код ЄДРПОУ 44104027) – задовольнити частково.
2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 07.05.2021 року № 400767-2407-1423 та № 400768-2407-1423.
3. В решті позовних вимог – відмовити.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, код ЄДРПОУ 44104027) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 16.03.2026 року.

Суддя О.В. Малих