Справа № 740/4473/24 
Провадження № 2/740/31/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2026 року       м. Ніжин   
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі
головуючого судді Шевченко І. М.,
за участі секретаря судового засідання Хомінець Т. В.,
за участі:
- позивача ОСОБА_1 ,
- представника позивача – адвоката Луєнка Ю. В., 
- відповідачки ОСОБА_2 ,
- представника відповідачки – адвоката Аніщенка О. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим представником – адвокатом Луєнком Юрієм Васильовичем, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Ніжинська міська рада Чернігівської області, про зобов`язання ліквідувати шляхом засипання вигрібну яму,
установив:
У липні 2024 року представник позивача – адвокат Луєнко Ю. В. звернувся до суду з указаною позовною заявою, в якій просив зобов`язати відповідача ліквідувати шляхом засипання вигрібну яму, споруджену у квітні 2024 року на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , на відстані не меншій, ніж 20 метрів від колодязя «К», розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який межує із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачці.
За твердженням позивача, відповідачка 23.04.2024 на належній їй земельній ділянці по АДРЕСА_1 у безпосередній близькості до колодязя «К» позивача, який ним використовується як джерело питної води, на відстані 4-5 м з порушенням п. 2.21, 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, п. 3.32 ДСанПіН 2.2.4-171-10, п. 10.8.4 ДБН В.2.5-75:2013, п. 6.1.42 ДБН Б.2.2.-12:2019, п. 4.4 ДСП 173-96 та Правил благоустрою території населених пунктів Ніжинської територіальної громади - улаштувала вигрібну яму, у добровільному порядку відмовляється від урегулювання питання відповідно до встановлених санітарних норм, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з указаним позовом.
У відзиві на позовну заяву відповідачка просила відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.08.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 176, посвідченого 02.08.2021 приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Дудкою Г. Я. - відповідач ОСОБА_2 набула у власність житловий будинок з господарськими будівлями i спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельні ділянки з кадастровим номером 7410400000:01:002:0086 i кадастровим номером 7410400000:01:002:0087 за цією ж адресою. Так, згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 02.08.2021 року, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 396001210), технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою:    АДРЕСА_1 , виготовленого комунальним підприємством «Ніжинське міжміське БТІ» Чернігівської обласної ради, станом на 12.12.2011 року, до складу придбаного майна входила, зокрема, i зливна яма літ. “Я”, яка за планом земельної ділянки розташована за будинком відповідача неподалік від земельної ділянки позивача. Згідно зі звітом про оцінку об`єкта житлової інформації, складеного 30.07.2021 року ТОВ “Експертно-правовий центр «Правекс» і зазначеного у п. 2.6 договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.08.2021 року, придбаний відповідачем житловий будинок має інженерне обладнання, зокрема водозабезпечення i каналізацію. Таким чином, самостійно відповідачка не влаштовувала водозабезпечення i каналізацію, а таке інженерне обладнання влаштоване попередніми власниками ще до 2011 року, і воно не є самочинним. Фактично у квітні 2024 року відповідачка не побудувала вигрібну яму неподалік колодязя позивача, адже вигрібна яма існувала на ділянці набагато раніше, а нею здійснено її реконструювання з використанням бетонних кілець i така яма повністю водонепроникна та накрита прилягаючою кришкою, ніяких неприємних запахів її використання не утворює. Таким чином, позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24 вересня 2024 року 09-00 год., яке в подальшому неодноразово відкладалося, востаннє на 10 грудня 2024 року 11-30 год.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 грудня 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 29 січня 2025 року 09:00 год.
У подальшому судове засідання відкладено на 14 травня 2025 року 09-00 год.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 травня 2025 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Чернігівському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз; провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
23 жовтня 2025 року до суду надійшов висновок експерта Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 17.10.2025 № 535/25-24 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи. 
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 листопада 2025 року провадження у справі поновлено, судове засідання призначено на 01 грудня 2025 року 14:00 год.
У подальшому судові засідання в справі неодноразово відкладалися, востаннє – на 09 квітня 2026 року 11:00 год.
Під час розгляду справи в судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з викладених у ньому обставин та просили задовольнити.
Відповідачка та її представник заперечили проти задоволення позову, просили відмовити в його задоволенні.
Представник третьої особи подав до суду заяви, в яких просив розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог чинного законодавства.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 надала показання, що є рідною тіткою позивача, часто ходить до нього додому, бере воду, і пам`ятає, як у квітні 2024 року була в нього вдома і бачила, що на сусідній земельній ділянці робітники копали яму. Вона добре знає територію будинковолодіння відповідачки, яке колись належало її сестрі. Стверджувала, що нова вигрібна яма викопана відповідачкою в іншому місці, це не реконструкція старої, тепер на території дві вигрібні ями, і вона вже не бере воду з колодязя позивача через можливе забруднення.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 надав показання, що живе по сусідству з відповідачкою та недалеко від позивача, йому з двору все видно. Раніше він товаришував з попередніми власниками будинковолодіння, яке зараз належить відповідачці, був там не раз і знає, що там знаходиться. Пам`ятає, як у квітні місяці 2024 року він бачив, що на території будинковолодіння відповідачки робітники копали яму, встановалювали каналізаційні люки, бачив там бетонні кільця. Відповідачка змістила вигрібну яму в бік сусіда – позивача, а там колодязь. Стверджував, що весною 2024 року відповідачка викопала нову каналізаційну яму і на новому місці, а не переобладнала стару. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 надала показання, що є дружиною позивача і сусідкою відповідачки. Вона памятає, як у квітні 2024 року на території подвіря відповідачки з`явилися труби, потім робітники почали копати яму недалеко від їхнього колодязя, копали в новому місці, а не на місці старої ями. На зауваження відповідачка не відреагувала, продовжила копати. Її чоловік звернувся в міську раду, у зв`язку з чим приїздила комісія. 
Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.
Судом установлено, і це ніким не заперечується, що позивач є власником будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , який межує із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачці, що підтверджується, зокрема, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а. с. 8 - 15).
У заяві від 23.04.2024, адресованій міському голові ОСОБА_6 , ОСОБА_1 просив викликати комісію для обстеження зливної ями, яку облаштовують його сусіди з порушенням санітарних норм щодо джерела питної води.
У відповіді від 23.05.2024 перший заступник міського голови – Вовченко Ф. повідомив ОСОБА_1 , що його звернення розглянуто адресно з виїздом на місце. Факти, викладені у зверненні, – підтвердилися, і його сусідці ОСОБА_2 був виданий припис для усунення цих порушень Правил блугоустрою та вимог санітарних норм. У зв`язку з невиконанням вимог цього припису при повторному виїзді посадовців та за присутності особи – правопорушника на неї був складений адміністративний протокол, рішення по якому прийме адміністративна комісія при виконавчому комітеті на засіданні 24 травня 2024 року.
Так, у приписі від 26.04.2024 зазначено, зокрема, що за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено факт порушення Правил блугоустрою територій населених пунктів Ніжинської територіальної громади, а саме: облаштування вигрібної ями з порушенням вимог санітарних норм на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 (ДБН Б.2.2 – 12 : 2019), що належить фізичній особі ОСОБА_2 . З метою усунення порушень надано добровільно строк 10 днів усунути вказане порушення (а. с. 33, 34).
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 22 травня 2024 року, складеного стосовно ОСОБА_2 , вона облаштувала вигрібну яму з порушенням вимог санітарних норм на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 (ДБН Б.2.2 – 12 : 2019), чим порушила п. 7.1.4 Правил благоустрою територій населених пунктів Ніжинської ТГ. Зокрема, у графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» зазначено: «зобов`язуюсь перенести, але за наявності коштів» (а. с. 39).
Постановою по справі про адміністративне правопорушення № 186/17-02 від 24 травня 2024 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, та звільнено її від адміністративної відповідальності за малозначністю, обмежившись усним зауваженням, провадження у справі – закрито (а. с. 40).
Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 535/25-24 від 17.10.2025, призначеної за клопотанням представника відповідачки: 
1) на території будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , є система каналізації, інженерна споруда, вигрібна яма (вигріб); 
2) у будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 , є інженерна споруда – вигрібна яма (вигріб), фактично виконані ОСОБА_2 будівельні роботи з облаштування такої інженерної споруди відноситяться до нового будівництва, ураховуючи, що централізоване водопостачання і децентралізоване водовідведення у будинковлодінні за адресою: АДРЕСА_1 , влаштовані з 2007 року; 
3) інженерна споруда – вигрібна яма (вигріб) на території будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зроблена з порушенням вимог будівельних норм п. 6.1.41, 6.1.42. ДБН Б. 2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», ураховуючи, що по АДРЕСА_1 є централізоване водопостачання і відсутнє централізоване водовідведення. При введені водопроводу у будинок та обладнання внутрішньобудинкової каналізації з відведенням побутових стоків у вигріб не допускається, що наведені в дослідницькій частині висновку; 
4) щодо питань: чи має інженерна споруда - вигрібна яма (вигріб) на території будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , негативний санітарно-гігієнічний чи інший вплив на сусідню земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , і розташований на ній колодязь? Якщо має, то який саме? – вирішення їх виходить за межі компетенції експерта. 
Положеннями статей 15,16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Положеннями ч. 7 ст. 41 Конституції України закріплено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
У ч. 1-5 ст. 319 ЦК України законодавець закріпив, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. 
Згідно із ч. 1, 3 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому шкоди.
Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Згідно приписів ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (неприємні запахи, забруднення, тощо).
Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Відповідно до ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння як найменших незручностей, такі дії підлягають припиненню.
У ст. 152 ЗК України законодавець закріпив, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).
Статтею 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що громадяни України зобов`язані здійснювати діяльність з додержанням вимог екологічної безпеки, інших екологічних нормативів та лімітів використання природних ресурсів, не порушувати екологічні права і законні інтереси інших суб`єктів та компенсувати шкоду, заподіяну забрудненням та іншим негативним впливом на навколишнє природне середовище.
Згідно з п. 6.1.41 ДБН В.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1.1-25.
Згідно з п. 3.2 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України 17.03.2011 р. № 145, забороняється складування тари і запасів товарів біля кіосків, наметів, торгівельних павільйонів, магазинів та інших підприємств торгівлі, а також на прилеглій до них території. Підприємства торгівлі зобов`язані здійснювати прибирання прилеглих територій у радіусі не менше 5 м та забезпечувати зберігання і перевезення побутових відходів відповідно до вимог Санітарних норм.
Згідно з п. 2.21 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць рідкі відходи, що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). У разі наявності дворових вбиралень вигрібна яма може бути спільною. Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Об`єм вигребу розраховується виходячи з чисельності населення, що ним користується. Вигреби необхідно очищати у міру їх заповнення.
Вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства. В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м, при цьому відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів джерел повинна бути не менше 50 м. При цьому слід враховувати напрямок схилу ділянки (п. 2.22).
Відведення стічних вод, що утворилися в процесі господарсько-побутової і виробничої діяльності (крім шахтної, кар`єрної і дренажної води), повинно здійснюватись централізованою системою водовідведення. У разі відсутності інженерних мереж міської (селищної, сільської) каналізації або розташування об`єктів на відстані не менше ніж 500 м від найближчого колектора стічних вод необхідно передбачати каналізування об`єктів на локальні очисні споруди, при цьому перевагу слід віддавати ґрунтовим методам біологічного очищення стічних вод. Обладнання внутрішньобудинкової каналізації та каналізування об`єктів з відведенням стічних вод у вигрібні ями забороняється (п. 2.24).
Згідно з п. 6.1.42 ДБН В.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» за відсутності мереж міської (селищної) каналізації необхідно передбачити каналізування садиб з використанням локальних очисних споруд згідно з вимогами ДБН В.2.5-64, ДБН В.2.5-75. При введенні водопроводу у будинок та обладнання внутрішньобудинкової каналізації з відведенням побутових стоків у вигріб не допускається. 
Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає право людини на приватне і сімейне життя, житло і кореспонденції. У випадку, коли особа серйозно стурбована незручностями, спричиненими іншими особами (зокрема поведінка сусідів), може виникнути питання щодо порушення статті 8 Конвенції. Серйозне порушення може призвести до порушення права людини на повагу до житла, якщо це заважає користуватися комфортом свого житла. З метою оцінки факту порушення права особи на повагу до житла потрібно визначити, чи досягли незручності того мінімального рівня, необхідного для встановлення втручання у права особи на повагу до житла та приватного життя. Необхідно враховувати всі обставини справи, зокрема інтенсивність та тривалість незручностей, їх фізичні чи психічні наслідки.
Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 149/736/20, від 20 березня 2024 року у справі № 343/1820/22.
Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч. 1, 6 ст. 82 ЦПК України о бставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
Так, на підставі досліджених судом доказів достовірно встановлено порушення відповідачкою вимог санітарних норм щодо облаштування вигрібної ями на території свого будинковолодіння, зокрема недотримання нормативних відстаней вигрібної ями, що у свою чергу порушило права позивача як сусіднього землекористувача - власника будинковолодіння на вільне користування своєю власністю, у тому числі колодязем із питною водою.
Відтак, вимога позивача щодо зобов`язання відповідачки ліквідувати шляхом засипання вигрібну яму (вигріб) - є законною та обґрунтованою, і підлягає задоволенню.
На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у сумі 968,96 грн.
Понесені відповідачкою витрати за проведення експертизи слід залишити за нею відповідно до правил ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову.
Керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263 – 265, 272 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ), подану представником – адвокатом Луєнком Юрієм Васильовичем, до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Ніжинська міська рада Чернігівської області, про зобов`язання ліквідувати шляхом засипання вигрібну яму – задовольнити в повному обсязі.
Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) ліквідувати шляхом засипання вигрібну яму, споруджену у квітні 2024 року на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , на відстані, меншій, ніж 20 метрів від колодязя літ. "К", розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко