ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/4427/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.09.2025 року (суддя Богатинський Б.В., м. Запоріжжя, повний текст рішення виготовлено 08.09.2025 року) у адміністративній справі №280/4427/25 за позовом ОСОБА_1 до Комунарського відділу у місті Запоріжжі Управління ДМС України в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання здійснити обмін посвідки а постійне проживання, суд –
в с т а н о в и в:
У травні 2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до Комунарського відділу у місті Запоріжжі Управління ДМС у Запорізькій області (далі – по тексту відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 30.04.2025 року про відкликання дозволу на імміграцію в Україні №2312-497/2312.1-25 відносно нього; визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 30.04.2025 року про відкликання посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 , відносно нього; зобов`язати відповідача здійснити обмін посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 21.05.2013 року з урахуванням досягнення ним 45-річного віку.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.09.2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
З рішенням суду першої інстанції не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги обґрунтував тим, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначив, що міграційна служба не довела наявності підстав для застосування ст.12 Закону України «Про імміграцію»; жодного звернення від органів поліції, СБУ, прикордонної служби у матеріалах немає; рішення міграційної служби прийняте формально. Апелянт вважав, що відповідно до пунктів 21, 22, 23 Порядку №1983 питання про скасування дозволу на імміграцію може бути порушене лише на підставі письмового подання органів, визначених законом (МВС, Нацполіція, СБУ, ДПСУ тощо). Яке повинно містити конкретні обставини. На дуку апелянта, суд не врахував, що він законно проживає в Україні понад 17 років, має посвідку на постійне проживання з 2013 року, і її обмін був неможливий з незалежних від нього причин; він має сімейні зв`язки в Україні – мати, брат – громадянин України, цивільна дружина та двоє малолітніх дітей – громадян України; його не повідомляли про скасування дозволу на імміграцію. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що 01.03.2013року громадянин російської федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну. 06.04.2013 року ОСОБА_1 був наданий дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п.3 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» як особі, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки народився до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , видане 13.10.2011 року) та Управлінням ДМС України в Запорізькій області оформлено посвідку на постійне проживання № НОМЕР_3 від 21.05.2013 року. На адресу Комунарського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області надійшло подання Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 01.04.2025 року №486/9/01-2025 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації серії НОМЕР_3 від 21.05.2013 року. 30.04.2025 року Комунарським відділом у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області прийняті рішення №2312-497/2312.1-25 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну та рішення №2312-498/2312.1-25 про відкликання посвідки на постійне проживання № НОМЕР_3 від 21.05.2013 року. Суд врахував, що питання щодо скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію порушено Управлінням міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області у поданні від 01.04.2025 року №486/9/01-2025, згідно якого громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має паспорт громадянина російської федерації для виїзду за кордон НОМЕР_4 (термін дії якого закінчився 23.06.2021 року), посвідку на постійне проживання № НОМЕР_3 від 21.05.2013 року (орган, що видав: 2301), систематично порушує вимоги Закону України «Про дорожній рух», постанову Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 «Про правила дорожнього руху», вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», вимоги глави 10 та 15 КУпАП, таким чином, учиняючи суспільно небезпечні протиправні діяння, за що поліцейськими та ДМС складалися матеріали про порушення норм КУпАП, а саме: 03.11.2023 року винесено постанову суду за ч.5 ст.126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві користування транспортними засобами); 03.11.2023 року винесено постанову суду за ч.1ст.130 КУпАП (керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції); 09.05.2024 року винесено постанову суду за ч.1 ст.130 КУпАП (керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції) та ч.5 ст.126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві користування транспортними засобами); 17.05.2024 року складено адміністративний протокол за ч.2 ст.203 КУпАП (порушення іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства); 14.03.2025 року складено адміністративний протокол за ч.3 ст.203 КУпАП (порушення іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства). За наслідком розгляду подання Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області міграційною службою сформований висновок за результатами розгляду подання про відкликання рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 , затверджений начальником Комунарського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області 30.04.2025 року, у якому вважається за доцільне відкликати рішення Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області від 06.04.2013 року про надання дозволу на імміграцію громадянину російської федерації ОСОБА_1 , відкликати та визнати такою, що підлягає вилученню та знищенню, видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 21.05.2013 року, орган видачі 2301. Вирішуючи спір по суті, суд апеляційної інстанції керувався ст.68 Конституції України; статтями 1, 12, ч.1 с.13, Закону України «Про імміграцію»; Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; пунктами 21, 22, 23, 24, 25 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію; поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року №1983; пунктами 64, 65, 66, 67, 72, 78 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321; ст.1 ч.3 ст.3 Закону України «Про національну безпеку»; Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом №2102-IX від 24.02.2022 року та прийшов до висновку про те, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу за наявності підстав, передбачених ст.12 Закону України «Про імміграцію», зокрема, у разі коли дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні та скасування такого дозволу є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; ініціатором питання про скасування дозволу на імміграцію, серед іншого можуть бути органи Національної поліції на підставі обґрунтованого подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених ст.12 Закону України «Про імміграцію», яке вивчається ДМС, його територіальними органами і підрозділами. Суд прийшов до висновку про наявність правових підстав, визначених пунктами 2, 3, 4 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» для скасування останньому дозволу на імміграцію в України. Суд зазначив, що подання Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 01.04.2025 року №486/9/01-2025 підготовлене ним в межах компетенції, визначеної Законом України «Про Національну поліцію», та направлене міграційній службі у порядку, визначеному законодавством, яка на підставі результатів аналізу зазначеної інформації прийняв відповідне рішення про відкликання ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну. Суд прийшов до висновку про те, що сам по собі факт наявності у іноземця на території України дружини та дітей, як і відсутність у країні походження близьких родичів, а також будь-якого майна, не спростовує встановлені відповідачем порушення з боку позивача та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, адже чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушення міграційного законодавства України; саме по собі проживання особи на території України протягом тривалого часу та факт наявності дружини та дітей, не означає автоматично, що особа абсолютно захищена від примусового повернення до країни походження міркуваннями збереження її приватного життя, внаслідок зобов`язань держави відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.; бажання іноземця чи особи без громадянства зберегти свої сімейні права та дотримуватися прав та законних інтересів дитини покладає саме на цю особу передбачені діючим законодавством обов`язки, вказані права не можуть бути реалізовані шляхом незастосування державними органами до цієї особи наслідків незаконного перебування в Україні всупереч діючого законодавства. Суд вважав, що у зв`язку з відкликанням дозволу на імміграцію підлягає відкликання посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 відносно ОСОБА_1 . 
Матеріалами справи встановлено, що 01.03.2013 року громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну та йому 06.04.2013 року був наданий дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п.3 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» як особі, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки народився до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», (свідоцтво про народження серія НОМЕР_5 , видане 22.01.2022 року повторно) та Управлінням ДМС України в Запорізькій області оформлено посвідку на постійне проживання № НОМЕР_3 від 21.05.2013 року.
Встановлено, що на адресу Комунарського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області надійшло подання Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 01.04.2025 року №486/9/01-2025 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт громадянина російської федерації для виїзду за кордон НОМЕР_4 ,термін дії якого закінчився 23.06.2021 року), має посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 21.05.2013 року (орган, що видав: 2301), систематично порушує вимоги Закону України «Про дорожній рух», постанову Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 «Про правила дорожнього руху», вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», вимоги глави 10 та 15 КУпАП, таким чином учиняючи суспільно небезпечні протиправні діяння, за що поліцейськими та ДМС складалися матеріали про порушення норм КУпАП, а саме: 03.11.2023 року винесено постанову суду за ч.5 ст.126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві користування транспортними засобами); 03.11.2023 року винесено постанову суду за ч.1 ст.130 КУпАП (керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції); 09.05.2024 року винесено постанову суду за ч.1 ст.130 КУпАП (керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції) та ч.5 ст.126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві користування транспортними засобами); 17.05.2024 року складено адміністративний протокол за ч.2 ст.203 (порушення іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства); 14.03.2025 року складено адміністративний протокол за ч.3 ст.203 (порушення іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства).
Встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення від 17.01.2023 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення п.22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що передбачене ч.1 ст.203 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1700 грн. Штраф сплачений 31.01.2023 року. 
Встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення від 17.015.2024 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення п.22 ст., частин 1, 3 ст.9, ч.1 ст.17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що передбачене ч.2 ст.203 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3400 грн. 
Встановлено, що за результатами розгляду подання Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області відповідачем сформований висновок за результатами розгляду подання про відкликання рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 , затверджений начальником Комунарського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області 30.04.2025 року про відкликання рішення Комунарського РВ у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області від 06.04.2013 року про надання дозволу на імміграцію громадянину російської федерації ОСОБА_1 та відкликання і вилучення, знищення, виданої на підставі цього дозволу посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 21.05.2013 року, орган видачі 2301.
Встановлено, що ОСОБА_1 має брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є громадянином України; цивільну дружину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та двох неповнолітніх дітей , 2011 року народження та 2014 року народження, з якими спільно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтва про народження від 29.05.2025 року (серія НОМЕР_6 та серія НОМЕР_7 ) у графі батько зазначений ОСОБА_1 .
Відповідно до ст.68 Конституції України іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Відповідно до ст.12, ч.1 ст.13 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію відкликається органом, що його надав, якщо: 1) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 2) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 3) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 4) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 5) іммігрант звернувся із заявою про відкликання дозволу на імміграцію (крім осіб, яким відповідно до частин 2, 3 ст.22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» виїзд з України не дозволяється); 6) іммігрант набув громадянство України. На таких осіб не поширюються вимоги ст.13 цього Закону, крім вилучення посвідки на постійне проживання; 7) іммігрантом отримано дозвіл на імміграцію на підставі п.1 ч.3 ст.4 цього Закону, якщо рішенням суду, яке набрало законної сили, його позбавлено батьківських прав стосовно дитини, яка є громадянином України; 8) іммігрантом отримано дозвіл на імміграцію на підставі п.2 ч.3 ст.4 цього Закону, якщо рішенням суду, яке набрало законної сили, його звільнено від повноважень опікуна чи піклувальника громадянина України у разі невиконання ним своїх обов`язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до закладу освіти, закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту; 9) іммігранта затримано під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України чи порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї; 10) в інших випадках, передбачених законами України. У разі відкликання дозволу на імміграцію відкликається також посвідка на постійне проживання, видана на підставі цього дозволу, у тому числі в порядку обміну. Відкликана або визнана недійсною посвідка підлягає вилученню центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону.
Відповідно до пунктів 21, 22, 23, 24, 25 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.122002 року №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, територіальні органи ДМС та територіальні підрозділи ДМС, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, функціональні підрозділи Центрального управління СБУ, органи військової контррозвідки СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо було встановлено обставини, за яких дозвіл на імміграцію підлягає скасуванню відповідно до ст.12 Закону України «Про імміграцію». У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому п.21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених ст.12 Закону України «Про імміграцію», яке з матеріалами, що підтверджують такі підстави (за відсутності визначених законом заборон для їх передачі або розголошення), надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу. ДМС, територіальні органи ДМС і територіальні підрозділи ДМС всебічно вивчають у місячний строк подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора скасування дозволу на імміграцію, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі потреби запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення протягом п`яти календарних днів письмово повідомляється ініціаторам скасування дозволу на імміграцію. Копії рішень про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання і примірник рішення про примусове повернення протягом п`яти календарних днів з дня прийняття надсилаються рекомендованим листом особі, стосовно якої вони прийняті, або вручаються їй. Інформація щодо рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання надається Держприкордонслужбі в порядку, визначеному законодавством. Рішення ДМС, територіальних органів ДМС і територіальних підрозділів ДМС, інших органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції зобов`язані забезпечувати провадження у справах з питань імміграції, а також дії чи бездіяльність їх посадових та службових осіб можуть бути оскаржені відповідно до законодавства. У цьому разі провадження у справах з питань імміграції припиняється до прийняття відповідного рішення.
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про національну безпеку» фундаментальними національними інтересами України є: 1) державний суверенітет і територіальна цілісність, демократичний конституційний лад, недопущення втручання у внутрішні справи України; 2) сталий розвиток національної економіки, громадянського суспільства і держави для забезпечення зростання рівня та якості життя населення; 3) інтеграція України в європейський політичний, економічний, безпековий, правовий простір, набуття членства в Європейському Союзі та в Організації Північноатлантичного договору, розвиток рівноправних взаємовигідних відносин з іншими державами
Відповідно до пунктів 64, 65, 72 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321 посвідка скасовується ДМС або територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію. Рішення про скасування посвідки приймається Головою ДМС або уповноваженою ним особою, керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування. Посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі скасування посвідки.
Аналізуючи докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції ро наявність правових підстав, визначених пунктами 2, 3, 4 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» для скасування останньому дозволу на імміграцію в України; подання Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 01.04.2025 року №486/9/01-2025 підготовлене ним в межах компетенції, визначеної Законом України «Про Національну поліцію», та направлене міграційній службі у порядку, визначеному законодавством. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком про те, що сам по собі факт наявності у іноземця на території України дружини та дітей, як і відсутність у країні походження близьких родичів, а також будь-якого майна, не спростовує встановлені відповідачем порушення з боку позивача та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, адже чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушення міграційного законодавства України; саме по собі проживання особи на території України протягом тривалого часу та факт наявності дружини та дітей, не означає автоматично, що особа абсолютно захищена від примусового повернення до країни походження міркуваннями збереження її приватного життя, внаслідок зобов`язань держави відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322 КАС України, суд – 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.09.2025 року у адміністративній справі №280/4427/25 – залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова