Суддя Маркосян М. В. 

Справа № 644/7155/25 
Провадження № 2/644/537/26 

17.02.2026 

ЗАОЧНЕ Рішення
Іменем України 
17 лютого 2026 року м. Харків
Індустріальний районний суд м. Харкова в складі
головуючої судді – Маркосян М.В.,
за участю секретаря судового засідання – Скорик Ю.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за несплату аліментів на утримання дитини,
ВСТАНОВИВ:
Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за несплату аліментів, згідно якої просила суд: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача неустойку за несплату аліментів на утримання дитини, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 271566,46 грн.
В обґрунтування позову посилається на те, що заочним рішенням Московського районного суд м. Харкова від 06 лютого 2017 року у справі 643/11785/16-ц було стягнуто з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку доходу, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 29.09.2016 і до досягнення дитиною повноліття.
Зазначене судове рішення було подано до примусового виконання, відкрито виконавче провадження ВП55911691. Наразі заборгованість по аліментам рахується за відповідачем в сумі 271566,46 грн. Позивачка зробила розрахунок неустойки за несплату аліментів відповідачем із посиланням на статтю 196 Сімейного кодексу України та просить стягнути неустойку з відповідача в судовому порядку.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 14.08.2025 було відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено справу для розгляду по суті. 
У судові засідання позивачка та її представник не з`явились, повідомлялись про судовий розгляд належним чином, представниця позивачки подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності позивача, зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
В судові засідання, призначені на 16.09.2025, 03.11.2025, 02.12.2025, 15.01.2026, 17.02.2026 відповідач не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток. Про причини неявки суд не повідомив, подавав суду клопотання про відкладення розгляду справи, інших заяв чи клопотань до суду не подавав.
Відтак, оскільки відповідач не з`явився у судові засіданні у справі, не надав відзив, а позивач не висловив заперечень проти ухвалення заочного рішення у справі, судом 17.02.2026 постановлено провести заочний розгляд справи, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов таких висновків.
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її батьки це позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06.02.2017 у справі №643/11785/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку доходу, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 29.09.2016 і до досягнення дитиною повноліття.
На виконання зазначеного судового рішення Московським відділом державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області було відкрито виконавче провадження № 55911691 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 05.03.2018).
16.06.2025 державним виконавцем розраховано заборгованість зі сплати аліментів, яка складає 271566,46 грн., як вбачається з наданого розрахунку, з лютого 2019 року по жовтень 2023 року боржник, відповідач у справі жодного платежу по аліментах не сплатив., протягом жовтня 2023 – січня 2024 було частково погашено заборгованість по аліментах, однак в подальшому сплату аліментів відповідач знов не здійснював.
Згідно з розрахунком позивачки, нарахована пеня за кожен місяць по кожному платежу окремо складає 4135611,00 грн., однак з урахуванням обмежень щодо стягнення пені, позивач заявляє до стягнення суму пені, яка не перевищує суму заборгованості по аліментах. 
Документів, які б підтверджували сплату відповідачем аліментів у суд ні позивачка, ні відповідач не надали.
Отже, суд встановив, що між позивачкою та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань по сплаті аліментів, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
Вказані правовідносини регулюються статтею 51 Конституції України, Сімейним кодексом України (далі - СК України).
Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України).
Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя статті 263 ЦПК України).
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача слід задовольнити з огляду на таке.
З аналізу норм статті 51 Конституції України, статей 141, 155, 180, 196 СК України в межах виконання батьками своїх обов`язків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття (незалежно від того, чи проживають батьки разом) батьки можуть бути притягнуті до відповідальності за несплату аліментів. При цьому, сума аліментів може стягуватися за вибором батьків, а за невиконання зобов`язань по сплаті аліментів може бути стягнутий відповідний розмір пені.
У постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 161/5211/22 викладено висновок про те, що «неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 у справі №333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02.11.2016 у справі № 6-1554цс16, від 16.03.2016 у справі № 6-2589цс15, від 03.02.2016 у справі № 6-1477цс15 та від 16.03.2016 у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що «пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток».
Тобто формула така: (заборгованість за місяць) х (кількість днів заборгованості) х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 вказано, що «положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів».
Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
Зі змісту розрахунку заборгованості, доданого до матеріалів справи, вбачається, що відповідач протягом більш ніж 4 років не здійснив жодної виплати аліментів, у зв`язку з чим виникла заборгованість, також, після декількох сплат відповідач знов припинив сплату аліментів принаймні до травня 2025 року їх не сплачував. 
Відповідач не подав до суду контрозрахунку суми пені за прострочення сплати аліментів, а також не заявив про поважні причини для можливого зменшення судом неустойки., судом перевірений розрахунок позивача і суд вважає його обґрунтованим.
Враховуючи, що відповідач не виконує зобов`язання по сплаті аліментів, заборгованість слід стягнути у судовому порядку, у зв`язку з чим позовні вимоги задовольняються судом.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп.
Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 265 – 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 199, 200 СК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за несплату аліментів на утримання дитини задовольнити повністю. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 29.09.2016 по 31 травня 2025 року в розмірі 271566,46 грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Індустріальним районним судом м. Харкова за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 
відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).
Повне судове рішення складене 17.02.2026 р. 

Суддя     Марина МАРКОСЯН