КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №755/25010/25 Головуючий у І інстанції - Левко В.Б.
апеляційне провадження №33/824/2358/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 квітня 2026 року суддя Київського апеляційного суду Приходько К.П., розглянув матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на поставу судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2026 року, - 

установив:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2026 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
23 березня 2026 року, ОСОБА_1 подав на вказану вище постанову від 16 лютого 2026 року апеляційну скаргу, разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2026 року постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 
Апеляційна скарга на вказану постанову суду від 16 лютого 2026 року подана ОСОБА_1 23 березня 2026 року, тобто з пропуском десятиденного строку на її оскарження.
У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 вказує, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, оскільки копію постанови він отримав лише 11 березня 2026 року.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, апеляційний суд дійшов наступного висновку. 
Діючий КУпАП пов`язує початок перебігу строку на апеляційне оскарження з моменту винесення постанови суду, а не отримання її копії. 
В зв`язку з цим, обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду з отриманням ОСОБА_1 лише 11 березня 2026 року не є поважним. 
При цьому, з оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 був присутнім в судовому засіданні при розгляді справи 16 лютого 2026 року, заперечував вину у вчиненні ним адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, просив закрити провадження у справі, отже знав про результат прийнятого судом рішення.
З рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. 
Від судів вимагається вказувати підстави. 
Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. 
Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення «Пономарьов проти України»).
У справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Тобто ЄСПЛ наголосив на необхідності дотримання особою належної процесуальної поведінки, спрямованої на отримання інформації щодо ходу розгляду справи відносно неї.
Враховуючи викладене, вважаю, що ОСОБА_1 був обізнаним про результат розгляду справи, який відбувся 16 лютого 2026 року та міг подати апеляційну скаргу вчасно.
Більше того, оскаржувана постанова була відправлена до єдиного державного реєстру судових рішень 03 березня 2026 року, а відтак сторона, яка задіяна у справі не вживала заходів для звернення до суду після 16 лютого 2026 року для отримання інформації про стан розгляду справи та подачі апеляційної скарги в межах строків на апеляційне оскарження. 
В свою чергу, ОСОБА_1 із заявою про ознайомлення з матеріалами справи вперше звернувся до суду лише 11 березня 2026 року, тобто майже через місяць після постановлення судом оскаржуваної ухвали.
В зв`язку з цим, підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду від 16 лютого 2026 року не вбачаю, тому, відповідно до вимог ст.294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала. 
На підставі наведеного та керуючись ч.2 ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

постановив:

У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. - відмовити.
Апеляційну скаргу повернути ОСОБА_1 .
Справу повернути до Дніпровського районного суду м. Києва.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду К.П. Приходько