Головуючий І інстанції: Бідонько А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 р. 	Справа № 520/30509/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 року по справі № 520/30509/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду, з адміністративним позовом, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14 жовтня 2025 року № 204250007782 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності з 16.06.1982 року по 07.12.1984 року згідно трудової книжки від 07.09.1979 року НОМЕР_1 , з 01.06.1986 року по 02.01.1993 року, з 03.01.1993 року по 01.07.1994 року, з 10.12.1999 року по 31.03.2000 року згідно трудової книжки колгоспника від 30.06.1986 року № НОМЕР_2 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області призначити та виплачувати з 06.11.2025 року ОСОБА_1 пенсію за віком із зарахуванням стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 07.09.1979 року та трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 від 30.06.1986 року. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14 жовтня 2025 року № 204250007782 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності з 16.06.1982 року по 07.12.1984 року згідно трудової книжки від 07.09.1979 року НОМЕР_1 , з 01.06.1986 року по 02.01.1993 року, з 03.01.1993 року по 01.07.1994 року, з 10.12.1999 року по 31.03.2000 року згідно трудової книжки колгоспника від 30.06.1986 року № НОМЕР_2 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 07.10.2025, з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у рішенні.
В решті позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 242 грн. 24 коп.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 242 грн. 24 коп.
Відповідач Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, не погоджуючись з судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору судом першої інстанції, зокрема апелянт зазначає, що ним не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, відповідач діяв на підставі норм чинного законодавства, тому вимоги позовної заяви є такими, що не підлягають задоволенню з огляду на їх необґрунтованість а дії відповідача в повному обсязі відповідають нормам чинного законодавства.
Відповідач Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, не погоджуючись з рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області не порушило права позивача оскільки не приймало жодного рішення по суті звернення позивача за перерахунком пенсії тобто обов`язок зобов`язального характеру щодо відновлення порушених прав позивача полягає на Головне Управління пенсійного фонду в Донецькій області рішення якого оспорюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 07.10.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" № 1058-VI. 
За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та прийнято рішення від 14 жовтня 2025 року № 204250007782 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . 
Підставою для відмови в призначенні пенсії в вказаному рішенні вказано, що до страхового стажу не зараховано:
- згідно трудової книжки колгоспника від 30.06.1986 № НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки колгоспника наявне необумовлене виправлення по батькові та відсутня повна дата народження, що є порушенням вимог до постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 «Про трудові книжки колгоспників» періоди роботи: в колгоспі «Комуніст» з 01.06.1986 по 02.01.1993, оскільки відомості щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість вихододнів) не містить повної підстави внесення із зазначенням номеру та дати, період роботи в КСП «Колодезнянський» з 03.01.1993 по 01.07.1994, оскільки дописано дату при прийняті на роботу та звільнені з роботи, дати та накази при прийомі та звільнені з роботи, з 10.12.1999 по 31.03.2000, періоди безробіття: з 17.01.2005 по 28.02.2003, оскільки зазначено дату припинення виплати по безробіттю передує даті початку виплати по безробіттю, з 25.04.2007 по 19.01.2008, оскільки наявне виправлення в номері наказу при припиненні виплати по безробіттю, що є порушенням до пункту 2.19 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993. З 01.04.2000 року стаж враховано згідно даних реєстру застрахованих осіб форми ОК-5;
- згідно трудової книжки від 07.09.1979 НОМЕР_1 з 16.06.1982 по 07.12.1984, оскільки відсутня дата наказу на номер наказу при звільненні з роботи, що є порушенням пункту 2.26 вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників на підприємствах, установах, організаціях, яка затверджена Постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162.
Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що всі записи в трудовій книжці позивача виконані послідовно (дати вчинення записів про прийняття на роботу узгоджуються із датами записів при звільнення з попередніх місць роботи), не місять суперечливих відомостей про періоди страхового стажу та узгоджуються між собою. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України “Про індексацію грошових доходів населення”.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058-IV).За змістом пункту 1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. 
Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 24 вказаного Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. 
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
До набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» спірні правовідносини регулював Закон України «Про пенсійне забезпечення».
Положеннями ч. 1 ст. 56 вказаного Закону було передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. 
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Згідно з п.п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. 
Зазначені норми права вказують на те, що першочергово страховий стаж встановлюється на основі трудової книжки і лише в разі її відсутності або відсутності записів у трудовій книжці трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів. 
Матеріалами справи підтверджується, що з трудової книжки ОСОБА_1 від 07.09.1979 НОМЕР_1 , містяться записи про період з 16.06.1982 року по 07.12.1984 року та трудову книжку колгоспника № НОМЕР_2 , яка містить записи про періоди роботи позивача, зокрема, щодо спірного періоду в КСП «Колодезнянський» з 03.01.1993 року по 01.07.1994 року, з 10.12.1999 року по 31.03.2000 року. 
Разом із тим, записи в трудовій книжці позивача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області визнало недостатніми для підтвердження трудового стажу.
У спірний період роботи позивача порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, положення якої діяли до 29.07.1993, а з 29.07.1993 - Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58. 
Відповідно до п.2.2 Інструкції №162 до трудової книжки вносяться зокрема, відомості, про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. 
Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (распорядження), а при звільненні - в день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) п.2.3 Інструкції №162. 
Відповідно до п.4.1 Інструкції №162 при звільненні робочого або службовця всі записи про роботу, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. 
Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами. 
За змістом пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. 
Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. 
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. 
Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця. 
Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. 
Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, в зв`язку з чим недотримання правил ведення трудової книжки не може спричиняти жодних негативних наслідків для особи якій належить трудова книжка, та відповідно не може впливати на її особисті права. 
Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист, в тому числі і щодо вирішення питання призначення пенсії за віком. 
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17. 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. 
Колегія суддів зауважує, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи, а не правильність записів у трудовій книжці, натомість всі записи в трудовій книжці позивача виконані послідовно (дати вчинення записів про прийняття на роботу узгоджуються із датами записів при звільнення з попередніх місць роботи), не місять суперечливих відомостей про періоди страхового стажу та узгоджуються між собою. 
Відповідач не ставить під сумнів достовірність записів, внесених до трудової книжки позивача, а вказує на окремі недоліки під час заповнення трудової книжки.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені відповідачем недоліки щодо виправлення записів в трудовій книжці не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.
З приводу не незарахування до страхового стажу позивачки періодів роботи в колгоспі «Комуніст» з 01.06.1986 року по 02.01.1993 року, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 56 Закону № 1788- XII (в редакції яка діяла до 01.01.2004 р.) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Отже, законодавцем передбачено зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.
Відповідно до трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 від 30.06.1986 ОСОБА_1 працювала в колгоспі "Комуніст" з 01.06.1986 року по 02.01.1993 року, з наступними періодами роботи: за 1986 рік (встановлений мінімум вихододнів – 165, фактично відпрацьовано вихододнів – 167) ; за 1987 рік (встановлений мінімум вихододнів - 260, фактично відпрацьовано вихододнів - 294); за 1988 рік (встановлений мінімум вихододнів - 260, фактично відпрацьовано вихододнів - 304); за 1989 рік (встановлений мінімум вихододнів - 260, фактично відпрацьовано вихододнів - 269); за 1990 рік (встановлений мінімум вихододнів - 260, фактично відпрацьовано вихододнів - 272); за 1991 рік (встановлений мінімум вихододнів - 260, фактично відпрацьовано вихододнів -269); за 1992 рік (встановлений мінімум вихододнів - 125, фактично відпрацьовано вихододнів - 125).
При цьому обов`язку додаткового доведення факту відпрацювання позивачем днів трудової участі в громадському господарстві в кількості, зазначеній у трудовій книжці, законодавчо не встановлено, а відтак відповідний стаж мав бути врахований відповідачем наступним чином:
- в роки, коли річний мінімум участі виконаний в повному обсязі /перевиконаний до стажу зараховується повний рік роботи;
- в роки, коли річний мінімум участі не виконаний в повному обсязі - до страхового стажу зараховується кількість днів, фактично відпрацьованих згідно даних трудової книжки.
Отже, трудова книжка колгоспника № НОМЕР_2 від 30.06.1986 містить записи з інформацією про прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві, а також про фактичне виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі, які внесені до трудової книжки на підставі особового рахунку.
Таким чином, період роботи ОСОБА_1 в колгоспі «Комуніст» з 01.06.1986 року по 02.01.1993 року також має бути зарахований до її страхового стажу. 
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності з 16.06.1982 року по 07.12.1984 року згідно трудової книжки від 07.09.1979 року НОМЕР_1 , з 01.06.1986 року по 02.01.1993 року, з 03.01.1993 року по 01.07.1994 року, з 10.12.1999 року по 31.03.2000 року згідно трудової книжки колгоспника від 30.06.1986 року №1849381 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 07.10.2025, з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у рішенні., з огляду на таке.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1(у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).
30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 року за № 339/35961.
Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі постанови № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Положеннями пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне:
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Враховуючи вимоги Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача, визначено Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Отже, з огляду на пункти 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у правовідносинах щодо зарахування до страхового стажу є Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву позивача та прийняв рішення про відмову у задоволенні заяви позивача.
Таким чином, саме Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зобов`язано зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності з 16.06.1982 року по 07.12.1984 року згідно трудової книжки від 07.09.1979 року НОМЕР_1 , з 01.06.1986 року по 02.01.1993 року, з 03.01.1993 року по 01.07.1994 року, з 10.12.1999 року по 31.03.2000 року згідно трудової книжки колгоспника від 30.06.1986 року №1849381 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 07.10.2025, з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у рішенні.
Оскільки Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення по суті, відсутні підстави для покладання на цього відповідача обов`язку щодо відновлення порушеного права позивача.
Таким чином, суд першої інстанції неправильно визначив особу, яка має відновити порушене право позивача, тому рішення суду першої інстанції в цій частині має бути змінено.
Отже, доводи апеляційної скарги частково приймаються колегією суддів у якості належних.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідності до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 року по справі № 520/30509/25 – змінити, виклавши четвертий та п`ятий абзаци резолютивної частини рішення в наступній редакції:
" Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Надії Алексєєнко, буд.106, м. Дніпро, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл., 49008, код ЄРДПОУ 13486010) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) періоди трудової діяльності з 16.06.1982 року по 07.12.1984 року згідно трудової книжки від 07.09.1979 року НОМЕР_1 , з 01.06.1986 року по 02.01.1993 року, з 03.01.1993 року по 01.07.1994 року, з 10.12.1999 року по 31.03.2000 року згідно трудової книжки колгоспника від 30.06.1986 року № НОМЕР_2 . Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Надії Алексєєнко, буд.106, м. Дніпро, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл., 49008, код ЄРДПОУ 13486010) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 07.10.2025, з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у рішенні."
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 по справі № 520/30509/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов   З.Г. Подобайло