ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 березня 2026 року справа №200/3790/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Верченко Ольги Олександрівни на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року у справі № 200/3790/25 (головуючий І інстанції Льговська Ю.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення певних дій, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про: визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 21 листопада 2024 року № 052530004736 про відмову в переведенні на пенсію по втраті годувальника з 14 листопада 2024 року відповідно до частини другої статті 37 Закону України “Про пенсійне забезпечення”; зобов`язання відповідача перевести позивача на пенсію по втраті годувальника відповідно до частини другої статті 37 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з 14 листопада 2024 року. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила на протиправність відмови в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, оскільки претендує на таку пенсію відповідно до частини другої статті 37 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, а тому не повинна була надавати документів про перебування на утриманні годувальника. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року у справі № 200/3790/25 у задоволенні позову – відмовлено.
Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач фізично не могла перебувати на утриманні померлого чоловіка майже 15 років після його смерті (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), але позивач відповідає критерію "втрати джерела засобів до існування" після його смерті, ставши непрацездатною.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за даними свідоцтва про одруження № НОМЕР_1 були подружжям; ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 . 
14 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Вказана особа, ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на день подання заяви досягла пенсійного віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV, та отримує пенсію за віком, про що зазначено позивачем у позові. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21 листопада 2024 року № 052530004736 відмовлено в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, оскільки заявниця не надала підтверджуючих документів про перебування членів сім`ї на утриманні померлого годувальника.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд першої інстанції виходив з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника (відповідно і переведення на вказаний вид пенсії) визначено статтею 36 цього Закону. 
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.
Таким чином, абзац 1 частини першої статті 36 Закону № 1058-IV умовами, за яких призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника, визначає: 1) член сім`ї повинен бути непрацездатним, 2) непрацездатний член сім`ї повинен перебувати на утриманні годувальника, 3) годувальник на день смерті повинен мати страховий стаж, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності (14 років максимально).
Відповідачем відмовлено в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за цією нормою, оскільки не надано доказів перебування на утриманні годувальника.
Витребувані судом документи на підтвердження відомостей про місце проживання разом з годувальником за однією адресою за його життя (зокрема, копії сторінок паспортів з однією адресою реєстрації, витяг з реєстру територіальної громади тощо) позивачем не надано.
Позивач вважає, що не повинна була надавати документів про перебування на утриманні годувальника, так як фактично не могла перебувати з часу смерті чоловіка ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на його утриманні, а тому претендує на таку пенсію відповідно до абзацу 2 частини першої статті 36 Закону № 1058-IV. 
За цією нормою батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
З цією нормою кореспондуються приписи частини другої статті 37 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, на які посилається позивач при оформленні позовних вимог. 
Під джерелом засобів до існування суд розуміє будь-який постійний і достатній дохід, який забезпечує прожиткові потреби особи: заробітна плата, дохід від підприємницької діяльності, пенсія, соціальні виплати тощо. 
Разом з тим позивач отримує пенсію за віком, тобто має гарантоване Конституцією України джерело засобу до існування, а тому підстави для переведення позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за абзацом 2 частини першої статті 36 Закону № 1058-IV відсутні.
Абзац 4 частини третьої статті 36 Закону № 1058-IV визначає, що члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Таким чином, для переходу на пенсію у зв`язку з втратою годувальника позивач повинна довести, що допомога померлого годувальника була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. 
Оскільки такі докази не надано, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Суд першої інстанції також звернув увагу на приписи частини першої статті 39 Закону № 1058-IV, за якою на всіх членів сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, призначається одна спільна пенсія. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача Верченко Ольги Олександрівни на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року у справі № 200/3790/25 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року у справі № 200/3790/25 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 26 березня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін 

Судді Т.Г. Гаврищук

Е.Г. Казначеєв