Справа №: 148/464/26
Провадження № 2/148/775/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі: 
головуючого судді Дамчука О.О
при секретареві Єфіменко А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Тульчин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього дитини, яка продовжує навчання.
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_2 являється батьком позивача. У серпні 2025 року ОСОБА_1 вступила до Вінницького національного аграрного університету та на даний час навчається на 2 курсі, спеціальність 075 Маркетинг, заочної контрактної форми навчання Факультету менеджменту та права, після отримання диплому молодшого спеціаліста Тульчинського фахового коледжу культури. Термін навчання у Вінницькому національному аграрному університеті складає з 15 серпня 2025 року по 30 серпня 2028 року.
Вартість навчання за навчальний рік становить 15 200,00 грн., оплату за навчання здійснювала матір, ОСОБА_3 . Матері важко самостійно забезпечувати дитину усім необхідним, окрім витрат на сплату коштів за договором про надання платної освітньої послуги, ОСОБА_3 несе витрати на придбання канцелярського приладдя, підручників, методичок, транспортні витрати, а батько ОСОБА_1 ухиляється від належного її утримання, хоча є працездатною, фізично здоровою особою і тому має можливість утримувати свою доньку, враховуючи, що працює головним спеціалістом в Управлінні соціального захист населення Шпиківської селищної ради та із січня 2025 року по січень 2026 року йому нараховано заробітну плату у розмірі 334 255, 56 грн.
Позивач не має самостійного заробітку чи іншого доходу, а тому потребує допомоги батьків. Оскільки позивач потребує матеріальної допомоги на навчання, просила стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн, щомісячно, з часу звернення до суду і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох річного віку, а також витрати на професійну правничу допомогу.
У судове засідання представник позивача, адвокат Олійник Г.Є. надала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглянути справу у відсутності позивача та її представника.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, представник відповідача, адвокат Конякін М.С. надав заяву в якій просить розглянути справу у відсутності відповідача та його представника. Обставини, викладені у відзиві, підтримує та просить справу розглянути відповідно поданого відзиву.
Згідно відзиву, який направлено до суду через «Електронний суд» 09.03.2026 року зазначив, що позивачкою не доведено наявність сукупності обставин, необхідних для покладення на відповідача обов`язку щодо сплати аліментів.
По-перше, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що її матеріальним забезпеченням займається мати, яка нібито несе витрати, пов`язані з оплатою навчання, придбанням канцелярського приладдя, підручників, методичних матеріалів, а також транспортні витрати.
Однак, зазначені твердження не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. До матеріалів справи не додано документів, які б підтверджували фактичне здійснення матір`ю ОСОБА_1 зазначених витрат, зокрема: квитанцій чи чеків про придбання канцелярського приладдя, підручників, методичних матеріалів; підтверджень транспортних витрат чи будь-яких інших документів, що підтверджують систематичне матеріальне забезпечення позивачки.
По-друге, сама позивачка у позовній заяві зазначає, що навчається на заочній формі навчання. Заочна форма навчання передбачає значно меншу зайнятість у навчальному процесі та об`єктивно надає можливість поєднувати навчання з трудовою діяльністю, що дозволяє особі самостійно забезпечувати власні потреби.
Також зазначив, що на особистих сторінках ОСОБА_1 у соціальних мережах Instagram та Facebook міститься інформація про те, що вона: надає послуги у сфері SMM та контент-маркетингу; працює тренером з дитячої гімнастики.
Також, відомості, розміщені позивачкою на її особистих сторінках у соціальних мережах Instagram та Facebook, свідчать про те, що позивачка веде активний спосіб життя, пов`язаний з подорожами та відпочинком. Зокрема, на зазначених сторінках позивачки розміщені фотографії та публікації, які свідчать про її перебування на відпочинку як на території України, так і за кордоном.
Наведені обставини у сукупності з інформацією про здійснення позивачкою діяльності у сфері SMM та контент-маркетингу, а також роботу тренером з дитячої гімнастики, свідчать про ге, що позивачка має джерела доходу та веде спосіб життя, який не підтверджує її твердження про відсутність власного заробітку та необхідність матеріального утримання.
Отже, наявні обставини свідчать про те, що позивачка має можливість отримувати дохід та самостійно забезпечувати власні потреби, а тому не перебуває у такому матеріальному становищі, яке б обумовлювало необхідність стягнення з відповідача аліментів.
По-третє, на утриманні ОСОБА_2 перебувають батьки, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також його співмешканка ОСОБА_6 , які за віком та станом здоров`я потребують фінансової підтримки та догляду.
Крім того позивачкою не надано жодного обґрунтованого розрахунку заявленого розміру аліментів у сумі 5000 грн щомісячно. Просив відмовити в задоволені позову у повному обсязі.
17.03.2026 від представника позивача, через електронний суд надійшла відповідь на відзив, згідно якої зазначила, що обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка навчається, існує незалежно від форми навчання (у тому числі заочної). Навчання на заочній формі саме по собі не звільняє батьків від обов`язку утримувати дитину, оскільки обов`язок визначається фактом продовження навчання, а не його формою.
Крім того, відповідачем також не підтверджено належними, достовірними та достатніми доказами факту офіційного працевлаштування ОСОБА_7 , реєстрацію її як фізичної особи-підприємця, укладення цивільно-правових договорів, трудових договорів, отримання винагороди, нарахування доходів або сплату податків.
Сам по собі факт розміщення фотографій або інших матеріалів у мережі Інтернет не є доказом наявності у особи стабільного доходу або джерел існування.
В свою чергу, зазначає, що ОСОБА_1 не є фізичною-особою підприємцем, найманим працівником, не здійснює трудову діяльність, що підтверджується довідкою Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхуванні № 345-1/0200-0219-11 від 11 березня 2026 року про те, що в ОСОБА_1 відомості про страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) та інші дані, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, в Реєстрі застрахованих осіб відсутні.
Таким чином, дані доводи відповідача про наявність у позивача джерел доходу є необґрунтованими, носять характер припущень та не підтверджені належними доказами.
Щодо зазначення про те, що на утриманні ОСОБА_2 перебувають батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також його співмешканка ОСОБА_6 , які за віком та станом здоров`я потребують фінансової підтримки та догляду, зазначає наступне.
Згідно з інформації з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00057090564 у відповідача є рідна сестра - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Відповідно до положень Сімейного кодексу України, обов`язок щодо утримання непрацездатних батьків покладається на всіх повнолітніх дітей, а не лише на одного з них.
Слід врахувати, що при визначенні обов`язку дітей щодо утримання батьків, суд повинен досліджувати не лише потребу батьків у матеріальній допомозі, а й матеріальне становище самих дітей, їх сімейний стан, наявність власних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідачем до відзиву не додано жодних доказів, з яких можна було б встановити те, що обов`язок щодо утримання непрацездатних батьків покладається лише на нього, зважаючи на те, що у відповідача є рідна сестра.
З аналізу декларації державного службовця, що міститься у відкритому доступі, ОСОБА_2 , що подана ним 26 березня 2025 року, не вбачається, що його батьки потребують матеріальної допомоги.
Батьки відповідача - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками земельних ділянок, житлового будинку, легкових автомобілів.
Зокрема, легковий автомобіль 2011 року випуску марки PEUGEOT 5008 перебував у власності батька відповідача - ОСОБА_4 з 27 квітня 2023 року. За інформацією із сайту «Auto Riа» середня ринкова вартість автомобіль PEUGEOT 5008 2011 року випуску становить 8 000 дол. США.
Також у розділі декларації № 11 «Доходи, в тому числі подарунки» зазначено, що доходами батька відповідача є: дохід з підсобного господарства, пенсія; доходами матері відповідача є: дохід з підсобного господарства, пенсія.
Наявність на праві власності у батьків відповідача житлового будинку, земельних ділянок та транспортних засобів, отримання доходів від підсобного господарства, пенсії об`єктивно свідчить про їх спроможність себе матеріально забезпечувати. Даний довід нівелюється додатково ще й тим, що батько відповідача придбав у 2023 році автомобіль за 8 000 доларів США, з чого можна, зробити висновок, що батьки: відповідача здатні, сплачувати самостійно комунальні платежі та здійснювати інші витрати.
Також слід вказати, що із наданих відповідачем медичних виписок на ім`я батьків не вбачається, що вони потребують постійної сторонньої допомоги або догляду. Разом з цим, відповідач не представив суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що батьки потребують постійного стороннього догляду та нездатні до самообслуговування і що саме на нього покладений обов`язок надання їм соціальних послуг. Також суду не надано доказів внесення відомостей про відповідача до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг у статусі надавача соціальних послуг батькам зі здійснення постійного догляду за ними.
Крім того, факт перебування співмешканки на утриманні відповідача також не підтверджений належними та допустимими доказами, зокрема відсутнє рішення про встановлення спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, або ж шляхом заявлення вимоги про встановлення факту перебування особи на утриманні. 
Перебування відповідача у фактичних шлюбних відносинах, несення витрат на утримання співмешканки жодним чином не впливають на визначення розміру аліментів на дитину. Також відповідачем не надано доказів суду, що його співмешканка потребує від нього матеріального забезпечення, натомість із квитанцій про медичні обстеження та огляд у лікарів зазначено, що платником є сама ОСОБА_6 , а не відповідач. Крім того, деякі квитанції про медичні обстеження та огляд у лікарів ОСОБА_6 датуються аж 2022 роком та 2023 роком, однак до відзиву не додано жодних доказів про те, що у таких роках вони разом проживали та вели спільне господарство.
Таким чином зазначена позиція відповідача спрямована виключно на зменшення обсягу його обов`язків щодо належного утримання дитини.
Щодо перебування позивача за кордоном, то поїздка ОСОБА_2 за кордон була спрямована на розвиток дитини та на забезпечення як найкращих інтересів дитини матір`ю самої дитини. Довідкою, що видана викладачем ОСОБА_9 від 12 березня 2026 року підтверджується той факт, що матір`ю учениці - ОСОБА_3 оплачені витрати в розмірі 18 900 грн., що пов`язані з поїздкою, проживанням, харчуванням та участю у конкурсі-фестивалі «Осіння Прага – 2024.
Стосовно попереднього (орієнтовного) розміру витрат на правничу допомогу, що заявлений відповідачем у відзиві - 12 000 грн., вважає такий розмір витрат завищеним, та неспіввісним наданим послугам, а також часом, який був реально витрачений адвокатом.
Просила позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню за таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. 
За приписами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено, у разі якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Обов`язок утримувати дитину є рівним обов`язком як батька, так і матері.
Згідно із частиною 1 статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_10 являються батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 08.06.2006 виконкомом Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (а.с.5).
Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади від 29.09.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с. 9 зворот).
Відповідно рішення Тульчинського районного суду Вінницької області у цивільній справі № 148/1404/24, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти в зв`язку з продовженням навчання ОСОБА_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи з 17.06.2024 і до закінчення навчання - 26.06.2025.
За довідкою № 00276 від 06.02.2026, виданою ректором Григорієм Калетником, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була зарахована наказом 172з від 15.08.2025 року на 2 курс, спеціальність 075 Маркетинг, заочної контрактної форми навчання факультету менеджменту та права, після отримання диплому молодшого спеціаліста Тульчинського фахового коледжу культури. 
Термін навчання у Вінницькому національному аграрному університеті складає з 15 серпня 2025 року по 30 серпня 2028 року.(а.с. 5 зворот)
Відповідно до Договору про навчання у закладі вищої освіти № 0957.2525з/МАР від 14 серпня 2025 року, ОСОБА_1 зарахована на 2 курс, спеціальність Маркетинг, заочної контрактної форми навчання факультету менеджменту та права. (а.с. 6)
Відповідно до Договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 715.25зк/МАР від 14 серпня 2025 року укладений між ОСОБА_1 та Вінницьким національним аграрним університетом, вартість навчання за навчальний рік становить 15 200 грн. (а.с. 7)
Згідно квитанції РайффайзенБанк від 13.08.2025 позивачем за навчання було сплачено 7600,00 грн. (а.с. 8)
Згідно квитанції РайффайзенБанк від 08.02.2026 позивачем за навчання було сплачено 7600,00 грн. (а.с. 8 зворот)
Відповідно довідки Управлінні соціального захист населення Шпиківської селищної ради від 28.01.2026 за № 01-9/30, ОСОБА_2 працює головним спеціалістом в Управлінні соціального захист населення Шпиківської селищної ради та із січня 2025 року по січень 2026 року йому нараховано заробітну плату у розмірі 334 255, 56 грн. (а.с. 9)
Судом також встановлено, що відповідач є здоровою, працездатною особою, його донька досягла віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, навчається на заочній формі навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги на навчання, харчування, проживання та належних умов життя, необхідних для розвитку дитини, таким чином батько зобов`язаний приймати участь в утриманні доньки ОСОБА_11 до досягнення двадцяти трьох років, останньою.
Матеріальне становище повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, визначається з врахуванням навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду.
Сам факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не передбачений переліком обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІвід 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Доводи зазначенні відповідачем у відзиві з приводу працевлаштування позивача, а саме надані копії сторінок зі соціальних мережах Instagram та Facebook, в яких начебто міститься інформація про те, що позивач надає послуги у сфері SMM та конгент-маркетингу, працює тренером з дитячої гімнастики та має можливість отримувати дохід та самостійно забезпечувати власні потреби, суд не приймає та відноситься до них критично, оскільки належних та допустимих доказів працевлаштування та отримання позивачем доходу, відповідачем не надано, матеріали справи не містять. Надані відеофайли відповідачем також не містять будь-якої інформації, щодо працевлаштування чи отримання доходу позивачем.
В свою чергу представником ОСОБА_1 надано докази, які долучені до пояснень на відзив, що позивач не є фізичною-особою підприємцем, найманим працівником, не здійснює трудову діяльність, що підтверджується довідкою Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхуванні № 345-1/0200-0219-11 від 11 березня 2026 року про те, що в ОСОБА_1 відомості про страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) та інші дані, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, в Реєстрі застрахованих осіб відсутні.
Щодо посилання відповідача на перебування позивача за кордоном, суд зауважує, що відповідно довідки виданої викладачем ОСОБА_9 від 12 березня 2026 року підтверджується той факт, що матір`ю учениці ОСОБА_1 - ОСОБА_3 сплачено витрати в розмірі 18 900 грн., що пов`язані з поїздкою, проживанням, харчуванням та участю у конкурсі-фестивалі «Осіння Прага – 2024, ОСОБА_1 з 19.10.2024 по 27.10.2024 років, дана поїздка спрямована на розвиток дитини та на забезпечення як найкращих інтересів дитини її матір`ю.
Також посилання відповідача на те, що на його утриманні перебувають батьки пенсійного віку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд не приймає та відносить до них критично, оскільки надана відповідачем копія довідки Шпиківської селищної ради від 7.02.2026 за № 44 за підписом старости ОСОБА_12 не містить посилання звідки саме взята інформація, що зазначена у довідці про утримання батьків відповідачем, тому суд до даної довідки відноситься критично.
Також надані квитанції відповідачем про сплату за електроенергію ТОВ «Енера Вінниця» за Білоконного Петра (с-ще Шпиків вул. Бакайна 5) та квитанції ощадбанку про сплату за договір № 2000297875 та квитанції ощадбанку про оплату мобільного зв`язку не доводять утримання батьків відповідачем. 
В свою чергу представником позивача надано декларацію державного службовця, що міститься у відкритому доступі, ОСОБА_2 , подана 26 березня 2025 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками земельних ділянок, житлового будинку, легкових автомобілів. Зокрема, легковий автомобіль 2011 року випуску марки PEUGEOT 5008 перебував у власності батька відповідача - ОСОБА_4 з 27 квітня 2023 року. Також у розділі декларації № 11 «Доходи, в тому числі подарунки» зазначено, що доходами батька відповідача є: дохід з підсобного господарства, пенсія; доходами матері відповідача є: дохід з підсобного господарства, пенсія.
Доказі того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають на утриманні відповідача та потребує оперативного втручання за станом здоров`я, або вони потребують постійної сторонньої допомоги або догляду, відповідачем не надано та матеріали справи не містять, крім того суд враховує, що в останніх також є рідна донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно інформації з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00057090564. 
Також посилання відповідача на те, що на його утриманні перебуває цивільна дружина ОСОБА_6 , суд не приймає та відносить до них критично, оскільки перебування відповідача у фактичних шлюбних відносинах, несення витрат на утримання співмешканки жодним чином не впливають на визначення розміру аліментів на дитину. Також відповідачем не надано доказів суду, що його співмешканка потребує від нього матеріального забезпечення, натомість із квитанцій про медичні обстеження та огляд у лікарів зазначено, що платником є сама ОСОБА_6 .. Крім того, деякі квитанції про медичні обстеження та огляд у лікарів ОСОБА_6 датуються 2022 роком та 2023 роком, однак до відзиву не додано жодних доказів про те, що у таких роках вони разом проживали та вели спільне господарство, оскільки в декларації за 2024 рік співмешканка відповідачем взагалі не зазначена як член сім`ї.
До наданої довідки від 03.03.2026 за № 993 виданої адміністратором відділу ЦНАП Людмилою Мокринською, про те, що відповідач проживає без реєстрації по АДРЕСА_2 та має склад сім`ї: Співмешканку ОСОБА_6 , яка проживає без реєстрації, ОСОБА_13 1956 року народження та ОСОБА_14 1986 року народження, зареєстрованого але не проживаючого, суд відносить критично, оскільки остання не містить джерела інформації звідки саме взяті відомості, що зазначені у даній довідці, крім того не зазначено період з якого дані особи проживають у даному будинку та з яких підстав, також не зазначено власника будинку.
Враховуючи встановлені судом обставини, приймаючи до уваги стан здоров`я відповідача та те що доказів утримання дитини у добровільному порядку відповідач не надав, відповідач є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований, а також наданої ним інформації про отриманий дохід за січень, лютий 2026 рік у розмірі 45354,00 грн., а саме заробітної плати за основним місцем роботи, з урахуванням принципу співмірності та розумності, закріплених у ст.7 СК України, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн, щомісячно, до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж досягнення нею 23 років, оскільки саме такий розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відповідатиме потребам повнолітньої дитини в сучасних соціально-економічних реаліях, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто у даному випадку аліменти необхідно стягнути з 24.02.2026 року.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн, у зв`язку з тим, що позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів.
Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.
Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат:
1) їх дійсність;
2) необхідність;
3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у статті 133, статтях 137, 141 ЦПК України. Витрати на правничу допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, участь у судових засіданнях). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази.
Як встановлено судом, між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Олійник Г.Є. укладено договір про надання правової допомоги від 26.01.2026 року, предметом якого є надання клієнту правничої допомоги.
Також укладено між сторонами Додаткову угоду № 1 від 26.01.2026 року до Договору про надання правової допомоги від 26.01.2026 року. Відповідно до якої предметом договору є надання клієнту правничої допомоги у Тульчинському районному суді Вінницької області з питань звернення з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього дитини, яка продовжує навчання.
Згідно Акту послуг № 1 до Договору про надання правової допомоги від 26.01.2026 року, вартість послуг вказаних у п. 1 Акту становить 5000,00 грн.
Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
Правові висновки щодо можливості зменшення витрат на правову допомогу лише у разі наявності клопотання сторони про їх зменшення внаслідок не співмірності містяться у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 року (справа № 910/4881/18).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зважаючи на викладене, та враховуючи те, що адвокат не приймала участі у призначеному судовому засіданні, оскільки звернулася із заявою про розгляд справи без участі позивача та її представника. 
Таким чином, керуючись принципами справедливості та верховенством права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин цивільної справи, яка є малозначною, беручи до уваги фінансовий стан відповідача, суд вважає, що розумним та справедливим розміром понесених позивачем витрат на правову допомогу, слід вважати витрати на суму 4000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Разом з тим суд наголошує, що адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій для задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

Керуючись ст. ст. 182, 198-200 СК України, керуючись ст.12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 273,354 ЦПК України, 
У Х В А Л И В: 

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього дитини, яка продовжує навчання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на її утримання на період навчання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн., щомісячно, починаючи з 24.02.2026 року до закінчення навчання, тобто до 30 серпня 2028 року, але не більше ніж досягнення нею 23 років.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн. 

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Дамчук О.О.