Дата документу 24.02.2026 Справа № 335/4526/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
Єдиний унікальний № 335/4526/25 Головуючий в 1-й інстанції – Крамаренко І.А.
Провадження № 22-ц/807/731/26 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Кочеткової І.В.,
суддів: Кухаря С.В., 
Полякова О.З.,
секретар: Остащенко О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізького відділу Державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська експертна група» про визнання правочинів недійсними
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Плецька Юлія Вікторівна, на ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 08 січня 2026 року, 
В С Т А Н О В И В:
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Запорізького відділу Державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 , ТОВ «Всеукраїнська експертна група» про визнання правочинів недійсними, а саме просить суд: визнати недійсним договір, укладений між Запорізьким відділом ДВС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та ФОП ОСОБА_2 , на підставі постанови про призначення спеціаліста від 07.03.2024 та постанови про залучення суб`єкта господарювання до проведення виконавчих дій щодо демонтажу дерев`яної альтанки, басейну та металевого паркану від 15.03.2024, у межах виконавчого провадження №59052985; визнати недійсним договір про надання послуг з демонтажу споруд від 30.05.2024, укладений між Запорізьким відділом ДВС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та ТОВ «»Всеукраїнська експертна група», у межах виконавчого провадження №59052985.
Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 08 січня 2025 року у відкритті провадження відмовлено. 
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Плецька Ю.В., подала апеляційну скаргу в якій посилається на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити до районного суду для провадження розгляду. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неправильно визначено характер спірних правовідносин. Зазначає, що на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Оскільки начебто «невірний», на думку суду першої інстанції, обраний Позивачем спосіб захисту порушеного права та нормативне обґрунтування позовних вимог не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі, справа підлягає направленню до суду першої інстанції для подальшого розгляду по суті.
Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи у встановлений термін не подавався.
Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, доводи адвоката Плецької Ю.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке. 
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права. На думку суду, між сторонами відсутній спір, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження. ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, а тому вона не може бути позивачем у справі, так як законом передбачено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. 
Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такі висновки є передчасними.
За положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 4, 5 частини другої статті 175 ЦПК України).
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права та які докази дослідити у суді.
Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. 
За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Відповідно до ст. ст. 49, 184, 264 ЦПК України визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача.
Таким чином, у разі порушення цивільного права відповідно до ст.ст. 4, 13, 49 ЦПК України особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу, а перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст.2 ЦПК є обов`язком суду.
Суд не вправі відмовити у відкритті провадження у справі, якщо позивачем, на думку суду, обрано неналежний спосіб захисту порушеного права
Пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту порушеного права. Позивачка є боржником у виконавчому провадженні, а отже як сторона виконавчого провадження вона, на думку суду, вправі оскаржити будь-які дії державного виконавця в порядку розд.УП ЦПК України.
Проте такі висновки суду першої інстанції є передчасними. На стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі суд не вправі надавати оцінку доказам, доданим до позовної заяви. 
Обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права є підставою для відмови у позові, а не для відкриття провадження у справі.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму.
Вказане співпадає з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Kraska v. Switzerland" від 19.04.1993).
Правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (пункт 24 рішення ЄСПЛ у справі "De Cubber v. Belgium" від 26.10.1984, заява № 9186/80; пункт 45 рішення ЄСПЛ у справі "Castillo Algar v. Spain" від 28.10.1998).
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Плецька Юлія Вікторівна задовольнити частково.
Ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 08 січня 2026 року у цій скасувати та направити справу для провадження розгляду до суду першої інстанції.
Дата складання повної постанови 25 лютого 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча І.В. Кочеткова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков