ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/9429/23 Головуючий суддя І інстанції Попова В. О.
Провадження № 22-ц/818/84/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Маміної О.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 січня 2025 року у справі № 644/9429/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2166670 у розмірі 43584 грн 50 коп., з яких 13288 грн 10 коп. – заборгованість за основною сумою боргу та 30296 грн 40 коп. – заборгованість за процентами; а також заборгованості за кредитним договором №2852019239/465967 у розмірі 16000 грн 00 коп., з яких 4000 грн 00 коп. – заборгованість за основною сумою боргу та 12000 грн 00 коп. – заборгованість за відсотками, а також судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що 22.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2166670.
Укладення кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електрона ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону клієнта, вказаного при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.
Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», які розміщені на веб-сайті, повністю приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтвердив, що він повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України. 
27.06.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №27062022, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників.
Згідно з Реєстром боржників від 27.06.2022 до договору факторингу №27062022 від 27.06.2022, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 43584 грн 50 коп., з яких: 13288 грн 10 коп. – сума заборгованості за основою сумою боргу, 30296 грн 40 коп. – сума заборгованості за процентами.
Позивач зазначив, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 27.06.2022, він не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення права грошової вимоги до позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення наявної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора. З урахуванням викладеного, відповідач ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №2166670 у розмірі 43584 грн 50 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Крім того, 04.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2852019239/465967. 
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 
Невід`ємною частиною цього договору є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства: https://www.gofingo.com.ua/.
Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України.
19.04.2022 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №19042022-Г, відповідно до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників. 
Згідно з Реєстром боржників від 19.04.2022 до договору факторингу №19042022-Г від 19.04.2022, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 16000 грн 00 коп., з яких: 4000 грн 00 коп. – сума заборгованості за основою сумою боргу, 12000 грн 00 коп. – сума заборгованості за відсотками. 
Позивач вказав, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 19.04.2022, він не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення права грошової вимоги позивачу відповідач не здійснив жодного платежу для погашення наявної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора. З урахуванням викладеного, відповідач ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №2852019239/465967 у розмірі 16000 грн 00 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Відповідач позовні вимоги визнав частково та зазначив про неналежність і недостатність наданих позивачем доказів для задоволення заявленого позову у повному обсязі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 січня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №2166670 від 22.07.2021 у розмірі 43584 грн 50 коп., з яких 13288 грн 10 коп. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 30296 грн 40 коп. – сума заборгованості за процентами; заборгованість за кредитним договором №2852019239/465967 від 04.09.2021 у розмірі 16000 грн 00 коп., з яких 4000 грн 00 коп. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 12000 грн 00 коп. – сума заборгованості за відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн 00 коп.

Суд першої інстанції вважав, що заявлені позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами та відхилив наведені з цього приводу заперечення відповідача.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме:
за кредитним договором №2166670 – у сумі 20881 грн 00 коп., з яких: тіло кредиту – 13300 грн 00 коп.; відсотки – 7581 грн 00 коп.;
за кредитним договором №2852019239/465967 – у сумі 7000 грн 00 коп., з яких: тіло кредиту – 4000 грн 00 коп.; відсотки – 3000 грн 00 коп.
Крім того, відповідач просить зменшити розмір витрат на сплату судового збору пропорційно сумі задоволених вимог, а також зменшити розмір витрат на правничу допомогу з урахуванням невеликої складності справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що стягнення відсотків за кредитними договорами після закінчення строку кредитування є неправомірним.
Щодо кредитного договору №2166670 відповідач зазначає, що його первісними умовами було передбачено надання кредиту в сумі 13300 грн 00 коп. строком на 30 днів, а загальна сума до повернення за зниженою процентною ставкою становила 14058 грн 10 коп. Разом з тим, в останній день строку кредитування відповідач здійснив пролонгацію договору, що оформлено Додатком №1, яким сторони погодили новий строк кредитування та суму процентів у розмірі 7581 грн 00 коп., у зв`язку з чим загальна сума заборгованості склала 20881 грн 00 коп., яка, на його думку, і підлягає стягненню.
Щодо кредитного договору №2852019239/465967 відповідач вказує, що сторонами було погоджено: суму тіла кредиту 4000 грн 00 коп., проценти за користування кредитом 3000 грн 00 коп., строк кредитування – 30 днів, у зв`язку з чим загальна сума до повернення становила 7000 грн 00 коп. Зазначені умови також були закріплені Додатком №1 до кредитного договору.
Відповідач зазначає, що сума кредиту є меншою за розмір мінімальної заробітної плати у 2021 році, пролонгація строку кредитування ним не здійснювалась, а тому, з урахуванням положень Закону України «Про споживче кредитування», зміна процентної ставки та нарахування процентів після закінчення строку кредитування є неправомірними.
У зв`язку з наведеним відповідач вважає, що за кредитним договором №2852019239/465967 до стягнення підлягає заборгованість у розмірі 7000 грн 00 коп.
Наголошує на тому, що одночасне застосування ст.1048 ЦК України та ст.625 ЦК України неможливе, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною (постанова ВП ВС від 04.02.2020 у справі №912/1120/16).
Крім того, вказує, що у період дії карантинних обмежень та воєнного стану відповідальність боржника, передбачена ст.ст.610, 611, 612, 623, 625 ЦК України, а також умовами кредитного договору, що регулюють відповідальність за несвоєчасне повернення кредиту у зв`язку з порушенням строків оплати, не застосовується, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та ч.3 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, відповідач просить частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши лише тіло кредиту та відсотки, нараховані протягом погодженого строку кредитування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Миколаєнко В.М. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 січня 2025 року – залишити без змін.
Вказує, що апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки форс-мажорні обставини та спеціальні норми законодавства (карантин, воєнний стан) звільняють боржника лише від відповідальності (штрафів, пені, інших санкцій), але не від обов`язку виконання основного зобов`язання за кредитним договором. 
Звертає увагу на те, що нарахування заборгованості здійснювалося виключно у вигляді основного боргу та процентів відповідно до умов договорів, без нарахування неустойки чи штрафних санкцій.
Пояснює, що відповідач уклав кредитні договори добровільно, погодився з їх умовами, зокрема щодо розміру процентів, шляхом підписання договорів електронним підписом, отримав кредитні кошти, та зобов`язався неухильно дотримуватись Правил надання коштів у позику. Доказів, які б свідчили про недійсність договорів або неправомірність нарахування процентів, відповідачем не надано. Умови договорів не виконувалися відповідачем як до, так і після настання обставин, на які він посилається.
Посилання відповідача на норми законодавства щодо звільнення від відповідальності, на думку представника позивача, є безпідставними, оскільки позивач не заявляв вимог про стягнення штрафів, пені чи інших санкцій, а вимоги стосуються лише заборгованості, нарахованої за умовами кредитних договорів. Кредитні зобов`язання відповідно до закону діють до їх повного виконання.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що заявлені апелянтом витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та ціною позову і підлягають перевірці судом на предмет їх реальності та розумності.
У зв`язку з цим представник позивача вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
За правилами ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення боргу в сумі, меншій ніж тридцять розмірів прожиткового мінімуму. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, у межах, визначених ст.367 ЦПК України, дослідила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу та вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з таких підстав.
Згідно з п.п. 1- 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду не повністю відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 було порушено зобов`язання щодо своєчасного повернення сум отриманих кредитів та сплати нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором №2166670 від 22.07.2021 станом на 27.06.2022 у розмірі 43584 грн 50 коп., з яких 13288 грн 10 коп. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 30296 грн 40 коп. – сума заборгованості за процентами; за кредитним договором №2852019239/465967 від 04.09.2021 станом на 19.04.2022 у розмірі 16000 грн 00 коп., з яких 4000 грн 00 коп. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 12000 грн 00 коп. – сума заборгованості за відсотками.
Разом з тим колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено, що 22.07.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №2166670 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 13300 грн 00 коп., строком на 30 днів зі встановленою стандартною процентною ставкою у розмірі 1,90 % в день (п.п.1.2, 1.3, 1.4.1 кредитного договору №2166670), (а.с.7-13).
Відповідно до п.п.1.1 кредитного договору №2166670, укладання кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаного при вході, та/або шляхом перевірки правильності ведення пароля до особистого кабінету.
Відповідно до п.п.2.1 кредитного договору №2166670, кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої картки клієнта, реквізити якої надані клієнту з метою отримання кредиту.
Згідно з п.2.4 кредитного договору №2166670, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Лінеура Україна» суми кредиту (загального розміру) на користь клієнта.
Порядок обчислення (нарахування) процентів, пролонгація, порядок повернення кредиту та сплата процентів, права та обов`язки сторін обумовлені в підписаному сторонами кредитному договорі та додатках до нього.
Відповідно до п.п.10.7 кредитного договору №2166670, цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного з боку товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС товариства. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.
Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», які розміщені на веб-сайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п.п.10.9 кредитного договору №2166670).
До матеріалів справи долучено Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені умови кредитування, аналогічні до викладених у Договорі №2166670 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.07.2021 (а.с.15-16). 
Сторонами також підписано Додаток №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2166670 від 22.07.2021, згідно з яким погоджено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.14). 
Крім того, 21.08.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір до Договору №2166670 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до п.3.1 якого строк користування кредитом за договором продовжується на 30 днів; дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом – 21.09.2021 (а.с.17).
Згідно з п.3.2 додаткового договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом протягом строку, встановленого у п.3.1 цього додаткового договору, що становить 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
Сторони узгодили орієнтовну реальну процентну ставку, що становить 24079.41 % річних та орієнтовну загальну вартість кредиту у розмірі 20881 грн 00 коп. (п.п.3.3, 3.4 додаткового договору).
Відповідно до п.1 додаткового договору, укладання цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаного при вході, та/або шляхом перевірки правильності ведення пароля до особистого кабінету.
Відповідно до п.4 додаткового договору, у всьому іншому, що не визначено у цьому додатковому договорі, сторони керуються умовами договору. 
Сторонами також підписано Додаток №1 до Додаткового договору від 21.08.2021 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2166670 від 22.07.2021, згідно з яким погоджено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.18).
27.06.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27062022, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.21-22).
27.06.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» складено Акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №27062022 від 27.06.2022, в якому зазначено, що клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників в кількості 9267, після чого, з урахуванням п.1.2 договору факторингу №27062022 від 27.06.2022, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором щодо боржників стосовно заборгованостей (а.с.21-22).
Зі змісту акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №27062022 від 27.06.2022 вбачається, що реєстр боржників переданий у повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу №27062022 від 27.06.2022, будь-яких зауважень до зазначеного реєстру немає (а.с.23).
Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №27062022 від 27.06.2022, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2166670 у розмірі 43584 грн 50 коп., з яких: 13288 грн 10 коп. – сума заборгованості за основою сумою боргу, 30296 грн 40 коп. – сума заборгованості за процентами (а.с.24).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №2166670 від 22.07.2021, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором станом на 27.06.2022 складає 43584 грн 50 коп. (а.с.25).
Крім того, 04.09.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2852019239/465967 (а.с.31).
Відповідно до п.1.1 Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту №2852019239/465967, товариство надає клієнту фінансовий кредит у межах суми 4000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Зі змісту п.1.2 кредитного договору №2852019239/465967 слідує, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 03.10.2021. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п.1.3 кредитного договору №2852019239/465967, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки – фіксована.
Згідно з п.1.4 кредитного договору №2852019239/465967, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.
Зі змісту п.1.8 кредитного договору №2852019239/465967 слідує, що невід`ємною частиною цього договору є публічна пропозиція товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства: https://www.gofingo.com.ua/.
Згідно з п.п.2.4 кредитного договору №2852019239/465967, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.
Відповідно до п.4.1 кредитного договору №2852019239/465967, сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору відповідно до чинного законодавства України та договору.
Згідно з п.4.3 кредитного договору №2852019239/465967, у разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений у п.1.2 цього договору та/або в додатку(ах) до цього договору, проценти, передбачені у п.1.3 цього договору, продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з дня укладення договору.
Зі змісту вказаного договору вбачається, що він підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором R42856 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» і цей факт ним не оспорювався.
До матеріалів справи долучено Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені умови кредитування, аналогічні до викладених у Договорі про надання фінансового кредиту №2852019239/465967 від 04.09.2021 (а.с.33), та Додаток №1 до Договору про надання фінансового кредиту №2852019239/465967 від 04.09.2021 (а.с.32), підписані ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором R42856. 
19.04.2022 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №19042022-Г, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.35-36).
Зі змісту Акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №19042022-Г від 19 квітня 2022 року вбачається, що клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 14378, після чого з урахуванням п.1.2 договору факторингу №19042022-Г від 19 квітня 2022 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором щодо боржників стосовно заборгованості. Реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу №19042022-Г від 19 квітня 2022 року, будь-яких зауважень до зазначеного реєстру боржників немає (а.с.37).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №19042022-Г від 19.04.2022, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2852019239/465967 у розмірі 16000 грн 00 коп., з яких: 4000 грн 00 коп. – сума заборгованості за основою сумою боргу, 12000 грн 00 коп. – сума заборгованості за відсотками (а.с.38).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №2852019239/465967 від 04.09.2021, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором станом на 19.04.2022 складає 12000 грн 00 коп. (а.с.39).
Позивач, посилаючись на зазначені обставини, вказав, що первісні кредитори свої зобов`язання за кредитними договорами виконали у повному обсязі, а саме надали відповідачу кредитні кошти у розмірі, встановленому кредитним договором. За умовами кредитних договорів позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цими договорами. Всупереч умовам кредитних договорів відповідач не виконав свого зобов`язання.
В апеляційній скарзі відповідач оспорює обґрунтованість розміру заборгованості за процентами, водночас визнаючи наявність основного боргу за кредитним договором №2166670 у сумі 13300 грн 00 коп. та за кредитним договором №2852019239/465967 у сумі 4000 грн 00 коп., що підтверджується матеріалами справи.
Згідно з ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п.3 ч.4 ст.265 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення зазначаються: мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Суд першої інстанції, всупереч вимогам статей 89 та 265 ЦПК України, не надав належної оцінки запереченням відповідача щодо правильності розрахунку заборгованості та не перевірив наявність у матеріалах справи обґрунтованого й прозорого розрахунку сум, що підлягають стягненню за кредитними договорами.
Посилання суду першої інстанції на те, що зазначені у таблицях суми розраховані при належному виконанні позичальником зобов`язань, не спростовують доводів відповідача, оскільки матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів або детальних розрахунків первісного кредитора, які б підтверджували право нарахування процентів у більшому розмірі, ніж визнає відповідач.
Щодо кредитного договору №2166670.
 
За пунктами 1.2, 1.3 кредитного договору №2166670 відповідачу було надано кредит у сумі 13300 грн 00 коп. строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,90 % на день.
Додатковим договором від 21.08.2021 строк користування кредитом було продовжено ще на 30 днів, а датою повернення кредиту визначено 21.09.2021.
Отже, загальний погоджений строк користування кредитом становить 60 днів із датою повернення 21.09.2021.
Відповідно до пункту 3.4 додаткового договору та Додатку №1 до нього орієнтовна загальна вартість кредиту становить 20881 грн 00 коп.
Разом із тим зазначений кредитний договір містить погоджений сторонами механізм автоматичної пролонгації. Так, відповідно до пункту 4.2.1 договору у разі наявності заборгованості на дату закінчення строку кредиту застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом з наступного після запланованої дати повернення дня.
Пунктом 4.2.2 договору передбачено, що клієнт, підписуючи договір, надає згоду на автопролонгацію строку користування кредитом ще на 15 календарних днів, а згідно з пунктом 4.2.3 договору у період автопролонгації проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою.
Водночас пунктом 4.2.5 договору встановлено граничний строк користування кредитом з урахуванням автопролонгацій – не більше 120 календарних днів, після спливу якого автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту вважається таким, що настав.
Разом із тим матеріали справи не містять жодного належного розрахунку, який би підтверджував, за які саме періоди здійснювалися нарахування та скільки днів користування кредитом було враховано.
Крім того, визначення в договорі умов автоматичної пролонгації порушує приписи ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін.
Доказів укладення після 21.09.2021 нових додаткових угод матеріали справи не містять.
Щодо кредитного договору №2852019239/465967.
 
Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору №2852019239/465967 кредит надавався строком на 30 днів – до 03.10.2021.
Пунктом 4.3 цього договору встановлено, що у разі прострочення проценти можуть нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але не більше ніж за 90 календарних днів.
Водночас позивач не надав доказів належного продовження строків кредитування чи правових підстав для нарахування процентів поза межами погодженого строку.
 
Крім того, матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів, зокрема Правил надання коштів у позику, на які посилається позивач як на підставу для стягнення заборгованості у розмірі, більшому, ніж визначений додатками до кредитних договорів №2166670 та №2852019239/465967.
Відсутність таких Правил унеможливлює перевірку змісту прав та обов`язків сторін, порядку нарахування процентів, умов пролонгації та інших платежів, а відтак виключає можливість покладення таких посилань в основу судового рішення.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтями 530, 610, 611 ЦК України порушення строків виконання зобов`язання тягне настання передбачених законом наслідків.
Згідно зі ст.1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, а також у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18.
Звертаючись до суду, позивач просив стягнути проценти у розмірі 30296 грн 40 коп. за договором №2166670 станом на 27.06.2022 та 12000 грн 00 коп. за договором №2852019239/465967 станом на 19.04.2022, однак не надав деталізованих розрахунків первісних кредиторів, з яких можна було б встановити періоди нарахування таких процентів.
Нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза межами строку дії договору суперечить вимогам Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі №922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.
Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення).
Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18).
Матеріали справи свідчать про те, що позивач фактично заявив до стягнення проценти за користування кредитними коштами поза межами строку дії договорів, не заявляючи при цьому вимог про стягнення сум у порядку ст.625 ЦК України та не надаючи відповідних розрахунків.
Регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України та охоронна норма ч.2 ст.625 ЦК України не можуть застосовуватися одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16.
За відсутності у матеріалах справи належних і допустимих доказів, деталізованих розрахунків, а також підтвердження правомірності нарахування процентів у межах строків дії кредитних договорів, суд позбавлений можливості дійти обґрунтованого висновку щодо правильності заявленої до стягнення суми заборгованості за процентами.
З огляду на принципи змагальності сторін та розподілу тягаря доказування, визначені статтями 12, 13, 81 ЦПК України, суд не вправі усувати недоліки доказової бази позивача або здійснювати самостійний розрахунок заборгованості.
За таких обставин стягненню з відповідача підлягає виключно сума заборгованості, належним чином підтверджена матеріалами справи та погоджена сторонами у кредитних договорах і додатках до них, а саме:
за кредитним договором №2166670 – у загальному розмірі 20881 грн 00 коп., з яких: тіло кредиту – 13300 грн 00 коп., проценти – 7581 грн 00 коп.;
за кредитним договором №2852019239/465967 – у загальному розмірі 7000 грн 00 коп., з яких: тіло кредиту – 4000 грн 00 коп., проценти – 3000 грн 00 коп.
Інші заявлені вимоги належним чином не доведені, а тому позов у даному випадку має бути задоволений лише частково, у вищевказаних сумах.
Крім того, відповідач просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу з урахуванням невеликої складності справи.

Колегія суддів зазначає, що позивачем вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не заявлялися, докази понесення таких витрат суду не надавалися.

За таких обставин доводи відповідача щодо зменшення витрат на правничу допомогу є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначила, що заявлені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та ціною позову.

Разом з тим, з огляду на те, що вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі не заявлялися, суд не здійснює перевірку їх реальності, необхідності та розумності, а наведені у відзиві доводи не впливають на вирішення спору по суті.

Виходячи з наведеного та обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення щодо спору про стягнення заборгованості за кредитними договорами, не виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості такого рішення, та не надав належної оцінки доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву щодо цього питання.
Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити та ухвалити нове судове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість: за кредитним договором № 2166670 у розмірі 20881 грн 00 коп.; за кредитним договором №2852019239/465967 у розмірі 7000 грн 00 коп.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позову позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн 00 коп. (а.с.1).
За подання апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у сумі 3220 грн 80 коп.(а.с.215).
Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено на 53,21 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений у суді першої інстанції, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме: 2684,00 грн ? 53,21 % = 1428,16 грн.
Разом з тим, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено на 46,79 %, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до частини, у якій у позові відмовлено, а саме: 3220,80 грн ? 46,79 % = 1507,01 грн. 
З урахуванням викладеного та застосовуючи взаємозалік судових витрат, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню: 78,85 грн (1507,01 ? 1428,16) судового збору.
Відповідно до п.п. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 січня 2025 року змінити.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстрація місця проживання/перебування: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (юридична адреса: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, код ЄДРПОУ 35625014) заборгованість за кредитним договором №2166670 у розмірі 20881 (двадцять тисяч вісімсот вісімдесят одна) грн 00 коп.; за кредитним договором №2852019239/465967 у розмірі 7000 (сім тисяч) грн 00 коп.
В іншій частині у задоволенні позову – відмовити, за його недоведеністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 78 (сімдесят вісім) грн 85 коп. судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 12 лютого 2026 року.
Головуючий В.Б. Яцина.
Судді О.В. Маміна

Ю.М. Мальований.