Справа № 161/10410/23 	Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М. 	
Провадження № 22-ц/802/309/26  	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,
секретаря Прядуна Ю. В.,
з участю:
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника третьої особи Вороб`я П. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», Луцький відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_4 , про визнання права власності на частку в майні та зняття арешту з майна, за апеляційною скаргою представника третьої особи ОСОБА_4 адвоката Вороб`я Петра Олексійовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
22 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності.
Неодноразово позивач змінювала предмет позову, з врахуванням заяви про зміну предмету позову від 29.01.2024 року просила виділити їй квартиру АДРЕСА_1 зі сплатою відповідачу компенсації за частки квартири у розмірі 580 200,00 грн.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2024 року позов задоволено. Ухвалено припинити право спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 та виділити вказану квартиру у власність ОСОБА_1 . Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за частку ринкової вартості квартири АДРЕСА_1 у розмірі 580 200 (п`ятсот вісімдесят тисяч двісті) грн. 00 коп. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 604 грн.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2025 року вказане заочне рішення від 30 квітня 2024 року у даній цивільній справі скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
17.06.2025 представник позивача подав заяву про зміну предмету позову, в якій просить збільшити частку позивача у спірній квартирі та визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 та зняти арешт з 2/3 частки вказаної квартири, що накладений в межах виконавчого провадження НОМЕР_1.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 21.07.2000 року, який був розірваний. Будучи в шлюбі, сторонами було придбано зазначену квартиру. Позивачка вказує, що квартира купувалася у кредит, однак відповідач жодних виплат не здійснював. Також, позивачка самостійно сплачувала і сплачує комунальні послуги. У вказаній квартирі позивачка проживає разом з доньками, яких вона матеріально утримує, оскільки відповідач аліментів на утримання дітей не сплачує.
Позивач просить суд відступити від засади рівності часток подружжя, оскільки ОСОБА_3 не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, витрачав кошти на шкоду інтересам сім`ї, має істотну заборгованість зі сплати аліментів на дитину. Натомість ОСОБА_1 у повному обсязі сплатила грошові кошти за договором іпотеки на спірну квартиру, сплачувала заборгованість за комунальні послуги, а тому просить визнати за нею право власності на 2/3 частки у спірній квартирі та зняти арешти з 2/3 часток у цій квартирі.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2025 року позовну заяву задоволено частково.
Збільшено ОСОБА_1 розмір частки у спільному майні подружжя, а саме: у квартирі АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 , з 1/2 частки на 2/3 частки.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки у квартирі АДРЕСА_1 .
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, представник третьої особи ОСОБА_4 адвокат Воробей П. О. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та таким, що порушує його права в частині задоволення майнових вимог щодо відповідача ОСОБА_3 за рахунок майна останнього, просить рішення скасувати та постановити нове рішення яким в задоволенні позову відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Хомич Д. В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 заперечили проти задоволення апеляційної скарги, представник третьої особи Воробей П. О. апеляційну скаргу підтримав.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони з 21 липня 2000 року перебували у шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.11.2021 року (а.с. 10-11 т.1).
У сторін є дві доньки, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір`ю.
06 квітня 2007 року сторонами, як подружжям було придбано квартиру АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 17-18 т.1).
Вказана квартира була придбана за кошти, які були отримані позивачкою за продаж її особистої квартири в АДРЕСА_3 , а також за кошти, які були взяті в кредит у банку.
Як вбачається з договору купівлі продажу від 06 квітня 2007 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_4 .
Цього ж дня відповідач ОСОБА_3 придбав за договором купівлі продажу квартиру АДРЕСА_1 , вартість майна становила 266180 грн.
Разом із тим судом встановлено, що частина коштів за спірну квартиру була взята в банку під іпотечний кредит. Позивач у даному кредитному договорі виступала поручителем.
Так із довідки Першого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ (м. Львів) від 12.10.2022 року видно, що на виконанні у Першому ВДВС у м. Луцьку знаходиться виконавчий лист Луцького міськрайонного суду від 01.03.2012 року щодо стягнення солідарно з ОСОБА_1 в користь АТ «Державний ощадний банк» заборгованості за договором про іпотечний кредит в розмірі 102 766 грн 66 коп. Заборгованість сплачена в повному обсязі(а.с.9 т.1).
Згідно постанови ВП НОМЕР_2 від 28.02.2023 року про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про іпотечний кредит відносно боржника ОСОБА_1 закінчено, у зв`язку із сплатою нею боргу.
Разом із тим, судом встановлено, що відповідач ухилявся від виконання свого обов`язку щодо утримання дітей, аліменти не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 81 794, 25 копійок станом на червень 2025 року, що підтверджується і розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні.
Надані позивачем суду докази вказують, що відповідач не виконує судовий наказ Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2020 року про стягнення з нього аліментів на неповнолітню дитину: ОСОБА_10 , що призвело до утворення заборгованості, яка станом на момент звернення до суду за цим позовом становила 81 794, 25 грн (розрахунок по АСВП № НОМЕР_3 заборгованості зі сплати аліментів головного державного виконавця Луцького РВДВС ЗМУМЮ (а.с. 36 т 1).
Крім того, позивач самостійно здійснювала погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги по спірній квартирі, що стверджується відповідними постановами про закінчення виконавчих проваджень за 2022 - 2023 року (а.с. 14, 15 т.2).
Суд зауважує, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
Під час вирішення спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне спільне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України).
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина третя статті 70 СК України).
Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи.
СК України встановлює два винятки із загального правила щодо рівності часток подружжя у праві на майно. Суд може зменшити або збільшити частку одного з подружжя із відповідною зміною частки іншого з подружжя. У разі відступлення від засади рівності часток подружжя суд має вказати, які саме обставини стали підставою для збільшення чи зменшення частки одного з подружжя.
Аналізуючи подані докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач недбало ставився до виконання обов`язку щодо матеріального утримання сім`ї та дітей, що є підставою для відступу від принципу рівності часток подружжя. Судом встановлено, що відповідач ухилявся від участі у матеріальному забезпеченні дитини, не виконував судовий наказ про стягнення аліментів, внаслідок чого утворилася значна заборгованість. Фактичне утримання дитини, сплата житлово-комунальних послуг за спірну квартиру, а також погашення заборгованості за іпотечним кредитом здійснювалися позивачкою самостійно, що свідчить про істотний дисбаланс у виконанні сторонами обов`язків щодо матеріального забезпечення сім`ї, та дає підстави для відступлення від засад рівності часток співвласників нерухомого майна та задоволенні позовних вимог позивача у збільшенні частки у квартирі АДРЕСА_1 з до 2/3.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.
Колегія суддів визнає безпідставними, необґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність у справі висновків щодо порушення інтересів третьої особи і що рішення суду прямо впливає на права і обов`язки відділу державної виконавчої служби в частині примусового виконання рішення суду з огляду на таке.
З матеріалів справи встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2022 року у справі №161/2379/22 було задоволено позовні вимоги третьої особи ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та стягнуто з останнього на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 43500 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 1 272 588 грн 15 коп боргу за договором позики та 12125,90 грн судового збору.
Дане рішення перебуває на примусовому виконанні та в межах виконавчого провадження НОМЕР_1, стягувачем у якому є ОСОБА_4 , накладено арешт на спірну квартиру. Виконавче провадження відкрито 08.09.2022 року.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
За правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Третя особа ОСОБА_4 реалізував своє право на захист інтересів, звернувшись із позовом про стягнення боргу з відповідача ОСОБА_3 , рішення суду набрало законної сили та перебуває на виконанні, у зв`язку з чим накладено арешт на майно ОСОБА_3 , частина якого була реалізована, як стверджує представник третьої особи та що не заперечується стороною позивачки. Протягом тривалого часу, починаючи з вересня 2022 року, не здійснювалися заходи щодо реалізації частки у спірній квартирі. Крім того, за боржником залишається частка у спірній квартирі, на яку накладено арешт, який є чинним. Таким чином, колегія суддів вважає доводи апелянтів про те, що звернення з позовом про збільшення частки є способом ухилення від виконання рішення суду щодо стягнення боргу, а отже рішення суду в частині задоволення позовних вимог безпосередньо впливає на права та інтереси третьої особи ОСОБА_4 , безпідставними. 
Щодо твердження про те, що саме за позичені у ОСОБА_4 40000 доларів було придбано спірну квартиру, оскільки перша розписка була написана 12.06.2006 року, а 28 листопада 2017 року розписка була переписана, і саме на підставі нової розписки було звернення ОСОБА_4 в суд про стягнення боргу з ОСОБА_3 , то таке твердження не заслуговує на увагу, так як спростовується рішенням Луцького міськрайонного суду від 27.06.2022 року, яким встановлено, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 28.11.2017 року 43500 доларів США. Інших доказів на підтвердження того, що борг виник до укладення договору купівлі - продажу квартири і у зв`язку саме з укладенням такого договору, стороною третьої особи не надано.
Отже, доводи апеляційної скарги є власним тлумаченням особою, яка подала апеляційну скаргу, обставин справи та чинного законодавства та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про неповне з`ясування обставин справи, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_4 адвоката Вороб`я Петра Олексійовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2025 року залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2026 року.

Головуючий 

Судді :