Справа № 496/1604/25
Провадження № 2/496/1139/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді – Пендюри Л.О.
за участю секретаря – Сурженко К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, 
УСТАНОВИВ:
Адвокат Шиєнков Я.Є., який діє від імені та в інтересах позивачки ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 борг в сумі 263000 грн, моральну шкоду у розмірі 26000 грн та судовий збір. 
Свої вимоги мотивує тим, що 24.01.2025 року відповідач отримав від позивачки у борг 263000 грн, на підтвердження чого надав відповідну розписку, зобов`язавшись повернути зазначені грошові кошти у строк до 04.02.2025 року. Проте, у вказаний строк відповідач взяте на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти позивачці не повернув, у зв`язку з чим у позивачки погіршився сон та пам`ять, наявний поганий настрій, постійно турбують думки про майбутнє з огляду на відсутність грошей, які вона позичила відповідачу, а тому, з урахуванням глибини та тривалості душевних переживань, вона оцінює розмір нанесеної їй моральної шкоди в сумі 26000 грн, що становить майже 10% від позиченої суми. На підставі вищевикладеного позивачка звернулась з даним позовом до суду. 
Позивачка ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась, а від її представника Шиєнкова Я.Є. через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі та участі позивачки, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, хоча повідомлявся про день слухання справи належним чином, відзив на позов не подав, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивачки, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.
Приймаючи до уваги заяву представника позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні установлено, що 24.01.2025 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти у розмірі 263000 грн, які зобов`язався повернути до 04.02.2025 року, що підтверджується копією розписки від 24.01.2025 року. 
До теперішнього часу відповідач не повернув позивачці борг, тим самим порушив виконання взятого на себе зобов`язання за розпискою від 24.01.2025 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як визначено ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року по справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказала, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.09.2021 року по справі № 520/11358/15-ц (провадження № 61-7539св21) зроблено висновок, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок».
За змістом ст. ст. 610, 612, 629 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В порушення вказаних вимог відповідач не виконав взяте на себе зобов`язання, грошові кошти позивачці не повернув, тобто не виконав його у обумовлений сторонами строк, а тому повинен повернути позивачці борг у повному обсязі, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. 
Водночас, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як зазначено у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року по справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19), виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Суд вважає, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачкою та неповернення останній у встановлений розпискою строк суми позики, позивачці безумовно була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, а тому вона має право на відшкодування моральної шкоди.
При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд враховує характер та обсяг душевних страждань, які вона зазнала в результаті позбавлення її права розпоряджатися своїми грошовими коштами, та виходячи з засад розумності та справедливості, приходить до переконання, що заявлена позивачкою моральна шкода у розмірі 26000 грн є надмірною, відтак розмір відшкодування моральної шкоди позивачці слід визначити у розмірі 3000 грн, а в решті цих позовних вимог – відмовити.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів у розмірі 263000 грн та моральної шкоди у розмірі 3000 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З врахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: 266000 : 289000 *100 = 92,04 %, що становить 2659 грн 96 к. (2890 * 92,04 % = 2659 грн 96 к.).
Керуючись ст. ст. 524, 526, 530, 533, 545, 610, 612, 625, 1046, 1047 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 30.03.2004 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 25.02.2004 року, РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) борг у розмірі 263000 грн, моральну шкоду у розмірі 3000 грн та судовий збір у розмірі 2659 грн 96 к.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачкою до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Повний текст заочного рішення складено 28.01.2026 року.

Суддя Л.О. Пендюра