П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1382/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян Марина Бондівна 
Суддя-доповідач - Смілянець Е. С. 
03 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Смілянця Е. С. 
суддів: Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вороновицької селищної ради Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд із позовом до Вороновицької селищної ради, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не створення комісії щодо складання акту про визначення розмірів збитку заподіяного позивачеві СФГ «Ромашка» та зобов`язати відповідача створити комісію щодо складання акту про визначення розмірів збитку, заподіяного позивачеві СФГ «Ромашка» внаслідок незаконного вилучення та тимчасового зайняття його земельної ділянки, неодержання доходів у зв`язку із тимчасовим невикористанням його земельної ділянки.
Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 18.04.2023 в задоволенні позову відмовив.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Аргументами скарги зазначає, що 23.11.2022 звернувся із заявою до Вороновицької селищної ради у якій просив створити комісію щодо складання акту про визначення розмірів збитку, заподіяного СФГ «Ромашка», скласти акт про визначення розміру збитків та затвердити його. Проте на його заяву, селищна рада надала відповідь, в якій зазначила що таке питання вже було вирішене. 
Вважає, що судом першої інстанції не могли бути встановлені факти повторно звернення позивача до комісії щодо складання акту про визначення розмірів збитку, заподіяного СФГ «Ромашка».
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23.11.2022 позивач звернувся до відповідача з заявою за вх. № 41, в якій просив: створити комісію щодо визначення та відшкодування розміру збитків, заподіяних СФГ «Ромашка» внаслідок використання земельної ділянки позивача; скласти та затвердити акт про визначення розміру збитків, заподіяних позивачеві; зобов`язати СФГ «Ромашка» відшкодувати збитки у повному обсязі у місячний термін з дня прийняття рішення.
За наслідками розгляду заяви позивача, відповідач листом №898/02-23/22 від 23.12.2022 повідомив ОСОБА_1 , що розпорядженням голови Вінницької районної державної адміністрації віл 04.02.2019 року №29 «Про створення комісії по визначенню збитків, шо відшкодовуються власникам землі та землекористувачам, фізичними та юридичними особами на території Степанівської сільської ради, за межами населеного пункту», враховуючи ваше клопотання, вже було створену комісію, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284 «Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам». Розпорядженням голови Вінницької районної державної адміністрації від 03.07.2019 року №215 «Про затвердження акту по визначенню збитків, що відшкодовуються гр. ОСОБА_1 , завданих селянським фермерським господарством «Ромашка» на території Степанівської сільської ради, за межами населеного пункту», було затверджено акт по визначенню збитків.
Згідно рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 16.02.2021 року по справі №128/3152/19, постанови Вінницького апеляційного суду від 20.04.2021 року по справі №128/3152/19 провадження 22-ц/801/892/2021, а також ухвали Касаційного цивільного суду Верховного суду України від 28.04.2021 року по справі №128/3152/19 провадження 61-6623ск21, у питанні відшкодування шкоди було відмовлено.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не створення комісії по визначенню збитків, шо відшкодовуються власникам землі та землекористувачам, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, а також передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб. Окрім того, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 83 Земельного Кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають:
а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;
б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування;
в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).
Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 Земельного кодексу України. Пунктом 1 цієї статті закріплено що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Пунктом 2 статті 152 Земельного кодексу України зазначено що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Пунктом 3 цієї статті встановлено яким шляхом здійснюється захист громадян та юридичних осіб де між іншим зазначено відшкодування заподіяних збитків.
Статтею 156 Земельного кодексу України передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
Відповідно до статті 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють, зокрема, юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вищезазначених вимог законодавства України Кабінетом Міністрів України 19.04.1993 прийнято постанову № 284, якою затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі Порядок № 284).
Згідно положень пункту 1 Порядку № 284 власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.
Пунктом 2 Порядку № 284 передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.
Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.
Відповідно до частини 3 Порядку № 284 відшкодуванню підлягають: вартість житлових будинків, виробничих та інших будівель і споруд, включаючи незавершене будівництво; вартість плодоягідних та інших багаторічних насаджень; вартість лісових і деревно-чагарникових насаджень; вартість водних джерел (колодязів, ставків, водоймищ, свердловин тощо), зрошувальних і осушувальних систем, протиерозійних і протиселевих споруд; понесені витрати на поліпшення якості земель за період використання земельних ділянок з урахуванням економічних показників, на незавершене сільськогосподарське виробництво (оранка, внесення добрив, посів, інші види робіт), на розвідувальні та проектні роботи; інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обгрунтовані.
Неодержаним доходом в Порядку зазначено дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.
Аналіз вищенаведених законодавчих положень вказує на те, що спеціально уповноваженим органом до компетенції якого віднесено визначення розмірів збитків заподіяних землекористувачам є спеціальні комісії, які на рівні виконавчих комітетів міських рад створюються виключно розпорядженнями їх голів.
Як встановлено судом першої інстанції, 05.05.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою за вх. № 215, в якій просив: створити комісію щодо визначення та відшкодування розміру збитків, заподіяних СФГ «Ромашка» внаслідок використання земельної ділянки позивача; скласти та затвердити акт про визначення розміру збитків, заподіяних позивачеві; зобов`язати СФГ «Ромашка» відшкодувати збитки у повному обсязі.
За наслідками розгляду заяви позивача, відповідач направив на електронну адресу лист від 05.05.2021 року за вих. № 485.
15.06.2021 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою за вх. № 02-25/313.
Відповідач, у відповідь на вказану заяву, листом від 22.06.2021 за вих. № 02-23/672, повідомив позивача, що до повноважень селищної ради у галузі земельних відносин не входить розгляд питань щодо визначення та відшкодування розміру збитків за користування земельними ділянками, які перебувають у приватній власності.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не створення комісії щодо визначення та відшкодування розміру збитків, заподіяних СФГ «Ромашка» внаслідок використання земельної ділянки позивача протиправною, позивач 21.09.2021 звернувся до суду із позовом.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09.02.2022 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2023 у справі №120/11814/21-а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09.02.2022 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено та визнано протиправною бездіяльність Вороновицької селищної ради щодо не створення комісії щодо складання акту про визначення розмірів збитку, заподіяного позивачеві як власнику земельної ділянки та зобов`язано Вороновицьку селищну раду створити комісію щодо складання акту про визначення розмірів збитку, заподіяного позивачеві як власнику земельної ділянки. 
Як вірно зазначає суд першої інстанції, позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення у справі №120/11814/21-а.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.
Тобто, якщо ОСОБА_1 , вважає протиправним рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені відповідачем з того самого фактичного предмету спору (не створення комісії щодо складання акту про визначення розмірів збитку), останній на виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2023 у справі №120/11814/21-а, може звернутись до виконавчої служби для примусового виконання рішення суду, а у разі його не виконання чи неналежного виконання - до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.
При цьому, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
При цьому, звернення до відповідача із новою заявою про створення комісії щодо складання акту про визначення розмірів збитку, заподіяного СФГ «Ромашка», скласти акт про визначення розміру збитків та затвердити його, та отримання нової заяви не свідчить про наявність нового предмета спору.
Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/1517 від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а, від 21.08.2019 у справі №295/13613/16, від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17 та від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.