Справа № 212/12656/25 
2/212/2547/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року місто Кривий Ріг 
Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді 
Шевченко Л.В.. за участю секретаря - Чуприна Я.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у місті Кривому Розі, цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

31.10.2025 представник позивача Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» Косатий Д.А., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 04.04.2024 між ОСОБА_1 та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено заяву- договір №4000114-512 про надання кредиту.
Відповідно до умов Кредитного договору Відповідачу надано кредит в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, сума кредиту 104 900 грн., строк кредиту 60 місяців, плата за користування – 0,01% річних та 4,9 % щомісячно. Повернення кредиту повинно відбуватись відповідно до графіку платежів, встановленого Додатком 1, що є невід`ємною частиною Кредитного договору.
Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в Кредитному договорі, що підтверджується відповідною Випискою (первинним обліковим зведеним документом) за призначенням та реквізитами, як передбачено кредитним договором. Отже, кредитодавець, свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі. В подальшому відповідач перестав виконувати умови Кредитного договору в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість по кредиту та процентах. Неодноразовими телефонними повідомленнями Банку Позичальника було сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни. Окрім того, відповідачу 15.09.2025 було направлено повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, яка відповідачем не виконана.
Як наслідок, станом на 14.10.2025 р. заборгованість за Кредитним договором, становить 143 975,19 грн., з яких: - 87 427,16 гривень - основного боргу (в т.ч простроченого);- 6,93 гривень заборгованість за річними відсотками ( в т.ч. прострочені); -56 541,10 гривень – заборгованість за комісією (в т.ч прострочена).
Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 14.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 10.12.2025, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
10.12.2025 ухвалою суду було призначено заочний розгляд справи.
Заочним рішенням суду від 10.12.2025 року позовні вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» задоволені та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №4000114-512 від 04.04.2024 року у розмірі 143 975,19 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн..
Представник позивача Сібілєв М.А. звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення в якому просив його скасувати. 
Ухвалою суду від 12.01.2026 заяву представника відповідача Сібілєва М.А. про перегляд заочного рішення, ухваленого 10.12.2025 року в цивільній справі № 212/12656/25 за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято. Призначено судове засідання по розгляду заяви про перегляд заочного рішення на 27 січня 2026 року о 10 годині 30 хвилин.
Ухвалою суду від 27.01.2026 заяву представника відповідача Сібілєва Максима Андрійовича про перегляд заочного рішення, ухваленого 10.12.2025 року в цивільній справі № 212/12656/25 за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Скасовано заочне рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.12.2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 19 лютого 2026 року о 10 годині 50 хвилин.

В судове засідання представник позивача Косатий Д.А. не з`явився, надав суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутністю.
Представник відповідача Сібілєв М.А. у заяві про перегляд судового рішення Позивач звернувся з позовом про стягнення 143 975,19 грн., з яких 56 541,10 гривень – заборгованість за комісією (в т.ч прострочена). Вказує, що «у нашому випадку тіло кредиту становить 87 427,16 грн, а відсотки за договором - 6,93 грн. Ці суми підлягають сплаті, оскільки відповідач користувався відповідними коштами і повинен повернути борг з відсотками (0,01% річних). Натомість нарахована комісія 56 541,10 грн не ґрунтується на жодній законній підставі. Її включення до суми боргу безпідставно збільшує зобов`язання позичальника всупереч Закону «Про споживче кредитування» та ЦК України. Умови кредитного договору щодо щомісячної комісії 4,9% є нікчемними (протиправними і нечинними). Тому заочне рішення, на думку представника позивача, в частині стягнення 56 541,10 грн комісії підлягає скасуванню, а суму заборгованості належить зменшити до розміру фактичного залишку тіла кредиту і законних процентів. Такий перегляд рішення буде відповідати вимогам закону та усталеній судовій практиці, поновлюючи порушене право відповідача. В заяві наводить приклади, де у аналогічних спорах суди неодноразово відмовляли банкам у стягненні щомісячних комісій, визнаючи такі умови кредитних договорів нікчемними з моменту укладення. Зокрема, у справі №186/1779/24 за позовом АТ «ТАСКОМБАНК» Першотравенський міський суд Дніпропетровської області заочним рішенням від 30.12.2024 року задовольнив позов лише частково - стягнув заборгованість по тілу кредиту та процентах, а у частині комісії відмовив. Дніпровський апеляційний суд у Постанові від 18 квітня 2025 року, розглядаючи скаргу банку, залишив це рішення без змін, погодившись, що вимоги щодо комісії є безпідставними. Так, Дніпровський апеляційний суд підтвердив нікчемність умови про щомісячну комісію 4,9%, оскільки банк не надав доказів надання реальних супутніх послуг позичальнику, за які стягувалась ця плата. Вказує, що у цій справі суд прямо зазначив, що положення договору про обов`язок щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним на підставі ч.1, 2 ст.11 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Також представник відповідача зазначає що банк не довів, що 56 541,10 грн комісії пов`язані з реально наданими позичальнику послугами. В матеріалах справи відсутній будь-який перелік додаткових чи супутніх послуг, які надавалися б відповідачу за кредитом і за які стягувалася ця комісія. Аналогічна позиція була застосована Дніпровським апеляційним судом у Постанові у справі № 205/2927/25 від 30 липня 2025 року, у Постанові у справі №205/2927/25 від 18 квітня 2025 року, у Постанові у справі №190/205/24 від 11 грудня 2024 року. У вказаних справах Позивачем виступає також АТ «ТАСКОМБАНК», положення кредитного договору були аналогічними із нашою справою. тобто правовідносини є подібними. Аналогічний підхід застосовується і іншими судами, зокрема у заочному рішенні Софіївського районного суду Дніпропетровської області у справі № 193/1506/25 від 09 грудня 2025 року, заочному рішенні Південного районного суду міста Кам`янського у справі №207/4734/25 від 29 жовтня 2025 року, рішенні Ленінського районного суду міста Дніпропетровська у справі №205/2927/25 від 25 березня 2025 року, рішенні Індустріального районного суду міста Дніпра у справі №202/14764/24 від 10 вересня 2025. У постанові ВС від 07.06.2023 р. (справа №686/14530/15-ц) зазначено, що нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставним, і такі кошти не підлягають сплаті позичальником. Отже, в заяві про скасування заочного рішення йдеться про те, що комісія 4,9% не може включатися до заборгованості, оскільки її стягнення суперечить закону, а також АТ «ТАСКОМБАНК» не довело надання відповідачу будь-яких послуг, які могли б виправдати стягнення комісії в сумі 56 541,10 грн. Відсутність доказів означає відсутність правової підстави для вимоги сплати цієї суми. Після визнання умов про комісію нікчемними, розрахунок боргу повинен здійснюватися лише за тілом кредиту та законними відсотками. Такий підхід відповідає і судовій практиці та підходам Верховного Суду. 
В судовому засіданні 10.03.2026 представник відповідача повідомив про те, що відповідач дійсно має заборгованість перед позивачем за тілом кредиту у розмірі 87 427,16 грн, відсотки за договором - 6,93 грн., а всього 87434,09 грн., заперечував щодо стягнення комісії в сумі 56 541,10 грн. Додатково звернув увагу суду на постанову у справі 754/14925/23. Просив ухвалити судове рішення з урахуванням заперечень відповідача.
В судове засідання 19.03.2026 представник відповідача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У силу ст. ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання.
У постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20) зазначено, що тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено заяву- договір на укладення Договору про надання споживчого кредиту №4000114-512 від 04.04.2024, 
Відповідно в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максімум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб уклав договір на 1004900 грн., отримав кредитні кошти у розмірі 100000,00грн, комісія за надання кредиту є фіксованою та становить 4900 грн, тобто 4,9% від суми кредиту. Загальна сума кредиту 104900 грн (п.1.2.2, .2.3, 1.2.4 заяви- договору від 04.04.2024 № 4000114-512 (арк.с.50). Строк кредиту 60 місяців (п.12.2.6).
Крім того, відповідач ознайомлений з паспортом споживчого кредиту (а.с.50-56).
Відповідно до п. 1.4. Договору «Комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості), база розрахунку, порядок обчислення та сплати» Комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості» - нараховується Банком щомісячно, в перший робочий день розрахункового періоду; -розраховується за відповідний розрахунковий період у розмірі 4.9% щомісячно від наданої Банком суми Кредиту (база розрахунку комісії); - складає суму 5140.10 грн. (п`ять тисяч сто сорок гривень 10 копійок). Комісія сплачується Позичальником щомісячно протягом строку Кредиту за відповідний розрахунковий період, її сума є фіксованою (незмінною) протягом строку Кредиту, крім випадку, зазначеного у п. 5.5 цієї Заяви-договору. 
Згідно п. 3.3.2 банк має право при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами більше ніж за 1 місяць, а також в інших випадках, передбачених заявою-договором, вимагати дострокового повернення кредиту, оплати нарахованих процентів та інших платежів
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №4000114-512 від 04.04.2024, станом на 14.10.2025 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість, яка становить 143975,19 грн. (а.с. 59-60). Суду надано виписку по особовим рахункам кредитного договору № 4000114-512 (а.с.6-47).
Заборгованість за тілом кредиту та відсотками відповідачем не оспорюється. Тому позовні вимоги ТОВ ТАСКОМБАНК в сумі 87434,09 грн підлягають задоволенню. 

Щодо позовних вимог про стягнення комісії, суд враховує таке. 
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
В Цивільному кодексі України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21) зробив висновок про те, що нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.
Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
10.06.2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку з чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України "Про захист прав споживачів", визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України "Про споживче кредитування".
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).
Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). 
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом).
Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування", щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 року у справі №194/1387/19 (провадження №61-7416св20), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21).
Крім того, у постанові від 01.04.2020 року у справі №583/3343/19 (провадження №61-22778св19) Верховний Суд встановив, що "оспорюваними пунктами кредитного договору позичальнику фактично встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". За наслідками касаційного перегляду справи Верховний Суд положення частини другої пункту 1.10, а також пункту 6 кредитного договору від 21.11.2018 року щодо встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості визнав недійсними відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Представник відповідача звертає увагу суду на те, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких додаткових послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення пункту 1.4 заяви-договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами №204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Так, в кредитному договорі АТ «ТАСКОМБАНК» не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банк встановив щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 5140,10 грн щомісячно.
Встановлено, що умови заяви-договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а відповідно передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, в тому числі і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків щодо погашення заборгованості, зокрема, інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум, а також іншої інформації, що суперечить вимогам ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно.

До того ж у позовній заяві позивач взагалі не вказує підставу для стягнення комісії.

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг що входять до комісії з обслуговування кредиту і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2.4 заяви-договору, укладеного між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за договором, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Трофимчук проти України" зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Суд, враховуючи викладене вище, доходить висновку про безпідставність позовних вимог АТ «ТАСКОМБАНК» в частині стягнення із відповідача комісії, оскільки умови заяви-договору щодо обов`язку здійснення платежів за комісією з обслуговування кредиту є нікчемними, нарахована позивачем заборгованість за комісією в розмірі 56541,10 грн стягненню не підлягає.
Таким чином, позов слід задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № 4000114-512 від 04.04.2024 в сумі 87434,09 грн, яка складається з: 87 427,16 грн - заборгованість по тілу кредиту; 6,93 грн. - заборгованість за процентами. 
Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1471,09 грн покладаються на відповідача (87434,09*2422,40/143975,19).
На підставі ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні позову Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту в сумі 56541,10 грн – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором №4000114-512 від 04.04.224 у розмірі 87434,09 грн, яка складається з: 87 427,16 грн - заборгованість по тілу кредиту; 6,93 грн. - заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1471,09 грн.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання рішення до Дніпровського апеляційного суду. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 19.03.2026. 

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», код ЄДРПОУ: 09806443, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул.. С. Петлюри 30.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інн – НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя Л. В. Шевченко