Дата документу 24.03.2026	Справа № 554/1221/26	
 	Провадження № 2/554/2239/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 березня 2026 року м. Полтава
Шевченківський районний суд міста Полтави в складі: головуючого судді - Бугрія В.М., за участю секретаря судових засідань Мазніченко М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державна інспекція архітектури та містобудування України про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до Шевченківського районного суду міста Полтави з позовом до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державна інспекція архітектури та містобудування України про визнання права власності, в якому просили визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 ) право власності на самочинно реконструйований житловий будинок літ. В-1, загальною площею 58,0 кв.м. та житловою площею 21,0 кв.м., що складається з передпокою № 1 площею 3,0 кв.м., кухні № 2 площею 9,9 кв.м., санвузлу № 3 площею 10,5 кв.м., кімнати № 4 площею 9,4 кв.м., кімнати № 5 площею 11,6 кв.м., коридору № 6 площею 3,5 кв.м., шафи № 7 площею 1,8 кв.м., коридору № 8 площею 8,3 кв.м., та самочинно збудовані гаражі літ. «О», «Р», сарай літній літ. «Н» за адресою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вимог позивач вказував, що на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 в розмірі 17/45 частини, ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини та ОСОБА_3 в розмірі 41/90 належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 . 
Земельна ділянка під вищезазначеним житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами площею 0,10 га за кадастровим номером 5310137000:18:008:0089, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується рішенням Шевченківської районної у місті Полтаві ради.
З метою поліпшення та покращення житлових умов позивачами було здійснено реконструкцію житлового будинку (згідно технічного паспорту) літ. В-1, загальною площею 58,0 кв.м. та житловою площею 21,0 кв.м., що складається з передпокою № 1 площею 3,0 кв.м., кухні № 2 площею 9,9 кв.м., санвузлу № 3 площею 10,5 кв.м., кімнати № 4 площею 9,4 кв.м., кімнати № 5 площею 11,6 кв.м., коридору № 6 площею 3,5 кв.м., шафи № 7 площею 1,8 кв.м., коридору № 8 площею 8,3 кв.м., здійснено будівництво гаражів літ. «О», «Р», сараю літнього літ. «Н», що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок (копія якого додається). Реконструкція житлового будинку (згідно технічного паспорту) літ. В-1, гаражів та сараю літнього здійснювалася власними силами та без отримання відповідної дозвільної документації.
З метою належного оформлення права власності за позивачами на самочинно реконструйований житловий будинок літ. В-1, загальною площею 58,0 кв.м. та житловою площею 21,0 кв.м., будівництво гаражів літ. «О», «Р», сараю літнього літ. «Н» останні звернулися до Державної інспекції архітектури та містобудування України з декларацією про готовність до експлуатації. 
20 листопада 2025 року було отримано від Державної інспекції архітектури та містобудування України відмову про введення в експлуатацію самочинно реконструйованого житлового будинку та збудованих будівель та споруд, по причині «Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на об`єкт будівництва набуто власниками 30.03.2017,30.03.2017, 25.03.2019 року, у ДРРП відсутня інформація стосовно розміщення (знаходження) самочинно збудованих будівель і споруд , збудованих до 09 квітня 2015 року. що суперечить вимогам абзацу першого п. 9 розділу V прикінцеві положення ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».
По причині не отримання дозвільної документації на реконструкцію житлового будинку (згідно технічного паспорту) літ. В-1, та будівництво гаражів літ. «О», «Р», сараю літнього літ. «Н», відмови Державної інспекції архітектури та містобудування України позивачі в позасудовому порядку позбавлені можливості ввести в експлуатацію зазначені будівлі та визнати на них право власності, що послугувало підставами для звернення з даним позовом до суду.
Згідно технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 реконструйований житловий будинок літ. «В-1», нове будівництво гаражів літ. «О», «Р», сараю літнього літ «Н» можливе до надійної та безпечної експлуатації.
Згідно висновку судового експерта Федорова Д.Ф. № 1 від 09.01.2026 року, експерт встановив, що конструктивна система, об`ємно-планувальне рішення, санітарно-гігієнічні умови, пожежна безпека та інженерне обладнання житлового будинку літ. В-1, гаража літ. О, гаражу літ. Р, сараю літ. Н за адресою АДРЕСА_1 , відповідають вимогам будівельно-технічних норм, що діють на території України.
Оскільки позивачі зверталися із відповідною заявою про введення в експлуатацію реконструйованого житлового будинку та будівництва господарських будівель та споруд до Державної інспекції архітектури та містобудування України та спробували ввести в експлуатацію, але отримали відмову, що узгоджується з правової позицією Верховного Суду, отже виник спір, який неможливо вирішити в позасудовому порядку.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 02 лютого 2026 року відкрито провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.
18.02.2026 року від Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтуванні якої вказали, що заперечують щодо задоволення позову посилаючись на те, що вищезазначене нерухоме майно з метою поліпшення та покращення житлових умов позивачами було здійснено реконструкцію житлового будинку, гаражів та сараю без отримання відповідної дозвільної документації. З метою належного оформлення права власності позивачі звернутися до Державної інспекції архітектури та містобудування України з Декларацією про готовність до експлуатації, в подальшому було отримано від Державної інспекції архітектури та містобудування України відмову про введення в експлуатацію самочинно реконструйованого житлового будинку та збудованих будівель та споруд.
З огляду на документи долучені позивачами до матеріалів справи, а саме витяги з Державного реєстру речових прав – земельна ділянка з кадастровим № 5310137000:18:008:0089 пл.0,1 га належить на праві спільної сумісної власності - ОСОБА_1 , земельна ділянка з кадастровим № 5310137000:18:008:0089 пл.0,1 га належить на праві спільної сумісної власності - ОСОБА_3 , земельна ділянка з кадастровим № 5310137000:18:008:0089 пл.0,1 га належить на праві спільної сумісної власності – ОСОБА_2 , а отже суперечить нормам пункта 10 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути пред`явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі.
Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.
Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 знаходяться поза межами прав і обов`язків Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, що унеможливлює пред`явлення позову до вказаного органу місцевого самоврядування, який є неналежним відповідачем у виниклому процесі.
20.02.2026 року від третьої особи надійшло пояснення, в обґрунтуванні якого вказували, що якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі цього будівництва (створення майна).
Позивачі не надають доказів, що самочинно збудований об`єкт не порушує прав та інтересів інших осіб, зокрема прав та інтересів власників (користувачів) сусідніх земельних ділянок. За звичайних обставин будівництва з отриманням усіх дозвільних документів замовнику видаються містобудівні умови та обмеження або будівельний паспорт.
Разом з тим позивачі не надали доказів отримання ні містобудівних умов та обмежень, ні будівельного паспорту, які визначають межі будівництва, відповідність містобудівній документації на місцевому рівні та запобігають порушенню прав та інтересів інших осіб.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 09.03.2026 року закрито підготовче судове засідання і призначено справу до судового розгляду.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача, позов підтримують, просять задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про судове засідання.
Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без участі.
Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються первісні та зустрічні позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.
Згідно із ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст.12 ЦПК України).
Згідно із ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності їх визнання. 
Судом встановлено, що на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 в розмірі 17/45 частини, ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини та ОСОБА_3 в розмірі 41/90 належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 . 
Земельна ділянка під вище зазначеним житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами площею 0,10 га за кадастровим номером 5310137000:18:008:0089, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується рішенням Шевченківської районної у місті Полтаві ради.
З метою поліпшення та покращення житлових умов позивачами було здійснено реконструкцію житлового будинку (згідно технічного паспорту) літ. В-1, загальною площею 58,0 кв.м. та житловою площею 21,0 кв.м., що складається з передпокою № 1 площею 3,0 кв.м., кухні № 2 площею 9,9 кв.м., санвузлу № 3 площею 10,5 кв.м., кімнати № 4 площею 9,4 кв.м., кімнати № 5 площею 11,6 кв.м., коридору № 6 площею 3,5 кв.м., шафи № 7 площею 1,8 кв.м., коридору № 8 площею 8,3 кв.м., здійснено будівництво гаражів літ. «О», «Р», сараю літнього літ. «Н», що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок (копія якого додається). Реконструкція житлового будинку (згідно технічного паспорту) літ. В-1, гаражів та сараю літнього здійснювалася власними силами та без отримання відповідної дозвільної документації.
З метою належного оформлення права власності за позивачами на самочинно реконструйований житловий будинок літ. В-1, загальною площею 58,0 кв.м. та житловою площею 21,0 кв.м., будівництво гаражів літ. «О», «Р», сараю літнього літ. «Н» останні звернулися до Державної інспекції архітектури та містобудування України з декларацією про готовність до експлуатації. 
20 листопада 2025 року було отримано від Державної інспекції архітектури та містобудування України відмову про введення в експлуатацію самочинно реконструйованого житлового будинку та збудованих будівель та споруд, по причині «Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на об`єкт будівництва набуто власниками 30.03.2017,30.03.2017, 25.03.2019 року, у ДРРП відсутня інформація стосовно розміщення (знаходження) самочинно збудованих будівель і споруд , збудованих до 09 квітня 2015 року. що суперечить вимогам абзацу першого п. 9 розділу V прикінцеві положення ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».
Згідно висновку судового експерта Федорова Д.Ф. № 1 від 09.01.2026 року, експерт встановив, що конструктивна система, об`ємно-планувальне рішення, санітарно-гігієнічні умови, пожежна безпека та інженерне обладнання житлового будинку літ. В-1, гаража літ. О, гаражу літ. Р, сараю літ. Н за адресою АДРЕСА_1 , відповідають вимогам будівельно-технічних норм, що діють на території України .
Відповідно до положень ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Принцип непорушності права власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном закріплений у ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно вцілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою , яка здійснила самочинне будівництво, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Визнання права власності на майно через звернення до суду не суперечить чинному законодавству.
Право власності на самочинне будівництво може бути визнано за умови відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику земельної ділянки або якщо особа, яка здійснила таке будівництво, отримає в установленому порядку земельну ділянку, розташовану під збудованим нерухомим об`єктом, з таким цільовим призначенням, яке передбачає можливість будівництва на ній відповідного об`єкту, а також за умови відсутності заперечень з боку власника земельної ділянки (частина 4 статті 376 ЦК України) та відсутності порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб.
Визнання права власності в порядку частини третьої або п`ятої статті 376 ЦК України призводить до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна - або особі, яка здійснила самочинне будівництво, надається земельна ділянка у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно як обов`язкова умова для визнання права власності на таке майно (частина третя статті 376 ЦК України); або право власності на самочинно збудоване нерухоме майно визнається за особою - власником земельної ділянки (частина п`ята статті 376 ЦК України). Позиція Великої Палати Верховного Суду зазначена у постанові від 15.11.2023 року у справі 916/1174/22, провадження № 12-39гс23.
Оскільки позивачі зверталися із відповідною заявою про введення в експлуатацію реконструйованого житлового будинку та будівництва господарських будівель та споруд до Державної інспекції архітектури та містобудування України та спробували ввести в експлуатацію, але отримали відмову, що узгоджується з правової позицією Верховного Суду, отже виник спір, який неможливо вирішити в позасудовому порядку.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )» визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво.
Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.
Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.
У п.п. 9, 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі Постанова) роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.
За загальними правилами кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.
Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Згідно з пунктом 12 вказаної Постанови у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК).
Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК).
Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність (абзац 3 п. 22 Постанови)
Відповідно до п. 14 Постанови на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку, у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).
В силу ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належить земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Крім того, виходячи зі змісту статей 331, 375, 376, 380 ЦК України, правовою підставою визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини п`ятої статті 376 ПК України може бути не лише відсутність порушення прав інших осіб таким визнанням, а й встановлення судом відповідності такого об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам.
Тому, вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи звертався позивач до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил істотними.
Дана правова позиція узгоджується з позицією, яка викладена й у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року по справі №623/3999/18, провадження № 61-485св20.
Суд вважає, що законодавство передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване майно у разі, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам а також те, що на теперішній час за таких обставин єдиним способом захисту своїх особистих майнових прав для позивача є спосіб визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, з послідуючим прийняття його в експлуатацію відповідно до вимог чинного на теперішній час законодавства.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному об`ємі як обґрунтовані та такі, що відповідають чинному законодавству.
На підставі ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч.ч. 1-3 ст. 319, ч.1 ст. 321, ст. 328, ч.2 ст. 331, ч.4 ст. 373, ч.3 ст. 375, ч.5 ст. 376 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 10 - 13, 76 - 83, 89, 206 ч.4, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд-
ВИРІШИВ
Позов  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державна інспекція архітектури та містобудування України про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 ) право власності на самочинно реконструйований житловий будинок літ. В-1, загальною площею 58,0 кв.м. та житловою площею 21,0 кв.м., що складається з передпокою № 1 площею 3,0 кв.м., кухні № 2 площею 9,9 кв.м., санвузлу № 3 площею 10,5 кв.м., кімнати № 4 площею 9,4 кв.м., кімнати № 5 площею 11,6 кв.м., коридору № 6 площею 3,5 кв.м., шафи № 7 площею 1,8 кв.м., коридору № 8 площею 8,3 кв.м., та самочинно збудовані гаражі літ. «О», «Р», сарай літній літ. «Н» за адресою АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Учасники справи:
Позивачі:  ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт ID-картка з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_4 , виданий 23.01.2024 року, орган № 5312.
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , Паспорт НОМЕР_5 виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 02.01.2002 року, ІПН НОМЕР_2 .
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_6 виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 03.02.1998 року, ІПН НОМЕР_3 .
Відповідач: Полтавська міська територіальна громада в особі Полтавської міської ради, 36000, м. Полтава, вул. Соборності 36, код ЄДРПОУ 24388285.
Третя особа: Державна інспекція архітектури та містобудування України, 01133, м. Київ, б-р. Лесі України 26, код ЄДРПОУ 44245840, ел. адреса: office@diam.gov.ua.

Суддя: В.М.Бугрій