П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/13434/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Заброцька Л.О. 
Суддя-доповідач - Гонтарук В. М. 

17 березня 2026 року 
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гонтарука В. М. 
суддів: Білої Л.М.  Моніча Б.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року (ухвалене в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, 

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Позивач своїм правом, передбаченим, ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.
Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 16.11.2006 року. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач здійснює такі види діяльності: 46.73. Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (основний); 23.32. Виробництво цегли, черепиці та інших будівельних виробів із випаленої глини; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Позивач є власником нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1908953005101), а саме: нежитлові будівлі та споруди, загальною площею 2463,7 кв.м - адміністрація літ. «Б», торгова точка літ. «Г», вбиральня літ. «Д», торгова точка літ. «Б-ІІ», торгова точка літ. «е-ІІ», торгова точка літ. «Є», торгова точка літ. «Ж», гараж літ. «И», яма літ. «и», трансформаторна будка літ. «М», пункт охорони літ. «Н», торгова точка літ. «О-ІІ», торгова точка літ. «П», торгова точка літ. «Р-ІІ», торгова точка літ. «С», паркомісця I-XXXVIІI, №№ 1-7 та огороджувальний паркан площею 670 п.м.; мос тіння площею 15826 кв.м., що підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2020 в цивільній справі № 127/824/20 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( номер запису про право власності 38142191, дата державної реєстрації - 05.09.2020 року ).
Нежитлові будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, буд. 16б, розміщені на земельній ділянці площею 2,3508 га кадастровий номер 0510136300:01:059:0040 за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, буд. 16б з цільовим призна ченням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код цільового призначення 03.07), яка перебуває у користуванні ТОВ «ВЛАДІМІР СЕРВІС» (код ЄДРПОУ 35662234) на підставі договору оренди від 06.06.2008р, зареєстрованого за № 040800200113 від 12.09.2008р. (з додатковими уго дами), укладеного з Вінницькою міською об`єднаною територіальною громадою в особі Вінницької міської ради (код ЄДРПОУ 25512617).
Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.03.2024 № 0077336-2407-0228-UA05020030000031457, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 82533,95 грн.
Позивач звернувся до відповідача з заявою № 34 від 03.04.2024 стосовно нарахування податкового зобов`язання щодо нежитлової будівлі загальною площею 2463,7 кв.м., зазначаючи, що, на його думку, зазначена будівля відповідно до пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування.
Листом від 06.05.2025 № 20568/6/02-32-24-07-10 ГУ ДПС у Вінницькій області повідомило позивача, що відповідно до п. 2 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 № 57/188/84/105 із змінами та доповненнями, ринок – це суб`єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій. Тому, лише приналежність об`єкту нерухомості до підкласу 1230.2 «Криті ринки, павільйони та зали для ярмарків», класу 1230 «Будівлі торгівельні» Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, не надає підстав для виключення об`єкта нерухомості з об`єктів оподаткування податком.
Підставами для застосування положень п.п. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ є одночасне дотримання умов: - реєстрація власника об`єкту нерухомості, як суб`єкта господарювання, функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій; - створення та розміщення об`єкту нерухомості на спеціально відведеній для функціонування ринку за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці; - на території ринку проводиться діяльність суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу.
Враховуючи, що діяльність з надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів на ринку будівельних матеріалів “Володимир” ОСОБА_1 не здійснювалась, а також те, що відсутні відомості щодо приналежності об`єкту нерухомості до підкласу 1230.2 «Криті ринки, павільйони та зали для ярмарків», ГУ ДПС у Вінницькій області не скасувала (не відкликала) податкове повідомлення-рішення № 0077336-2407-0228-UA05020030000031457 від 25.03.2024р., яким нараховано зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
На підставі прийнятого податкового повідомлення - рішення податковим органом в подальшому винесено податкову вимогу від 27.08.2024 №0014903-1303-0232 щодо сплати суми податкового боргу 82533,95 грн.
Не погоджуючись з податковим повідомленням - рішенням № 0077336-2407-0228-UA05020030000031457 від 25.03.2024 та податковою вимогою від 27.08.2024 № 0014903-1303-0232, вважаючи їх необґрунтованими та протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані здійснювати діяльність лише на підставі, у межах повноважень та у порядку, передбаченому Конституцією та законами України.
Відносини, які здійснюються у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України ).
Згідно з статті 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.
Статтею 266 ПК України визначено платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об`єкти оподаткування, базу оподаткування, а також пільги із сплати цього податку.
Підпунктом 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).
Відповідно до пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з пп.266.3.3 п.266.3 ст.266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.
Підпунктом 14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що об`єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені, відповідно до законодавства, до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
Відповідно до пп.«е» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (далі - податок на нерухомість), об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.
З метою визначення механізму реалізації зазначеної норми, необхідно з`ясувати правовий статус об`єктів нерухомості, які вона охоплює. Йдеться про такі категорії відповідних об`єктів, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу: (1 ) тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності, (2) малі архітектурні форуми (далі - МАФ) та (3) інші об`єкти нерухомості, розташовані на ринках.
Аналіз норми пп.«е» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України передбачає застосування даної пільги за таких умов:
- об`єктний склад: об`єкти нежитлової нерухомості;
- суб`єктний склад: суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу;
- місце проведення діяльності: тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності, малі архітектурні форм та ринки.
Отже, приписи пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України свідчать про те, що законодавець у кожному підпункті передбачив чіткі умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню.
Аналіз пп.«е» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України свідчить про те, що однією з істотних умов для звільнення від оподаткування відповідно до пп.«е» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України виступає ознака місця здійснення діяльності власником нерухомого майна - в тимчасовій споруді для здійснення підприємницької діяльності, малій архітектурній формі та ринку.
Отже, наведеними приписами законодавства надається пільга зі сплати податку на нерухомість залежно від місця розташування об`єктів нежитлової нерухомості.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу 1230 «Будівлі торгівельні» відносить до різних підкласів «Торгові центри, універмаги, магазини" (підклас 1230.1) та «Криті ринки, павільйони та зали для ярмарків» (підклас 1230.2). За таких обставин, об`єкт оподаткування, який, класифікується у підкласі «Криті ринки, павільйони та зали для ярмарків» (підклас 1230.2), проте територіально розташований поза межами будь-яких ринків, не може бути ідентифікованим як об`єкт нерухомості, на який поширюється дія податкової пільги в значенні «на ринках».
Відповідно до пункту 2 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 року №57/188/84/105 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 березня 2002 року за №288/6576), ринком вважається суб`єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій.
За вказаного правового регулювання, умова податкової пільги «на ринках» може поширюватися на об`єкти нерухомості, які є об`єктом права власності суб`єктів господарювання, що належать до категорій малого та середнього бізнесу, та провадять свою діяльність на ринках.
Апелянт на підтвердження правомірності прийнятого податкового повідомлення - рішення №0077336-2407-0228-UA05020030000031457 від 25.03.2024р. зазначає, що діяльність з надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів на ринку будівельних матеріалів “Володимир” ОСОБА_1 не здійснювалась, а також те, що відсутні відомості щодо приналежності об`єкту нерухомості до підкласу 1230.2 «Криті ринки, павільйони та зали для ярмарків».
Надаючи оцінку наведеним доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки кадастровий номер 0510136300:01:059:0040, яка належить Вінницькій міській об"єднаній територіальній громаді та передана власником в особі Вінницької міської ради згідно з договором від 06.06.2008 ( з подальшими додатковими угодами ) в оренду ТОВ "Владимир Сервіс", цільове призначення земельної ділянки 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
Нежитлові будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на належать позивачу на праві власності, розташовані саме на вказаній вище земельній ділянці площею 2,3508 га кадастровий номер 0510136300:01:059:0040.
І саме на вказаній земельній ділянці розташований ринок будівельних матеріалів, на якому здійснюється діяльність ( торгівля ) суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу і використовуються зазначені нежитлові будівлі та споруди, що підтверджується долученими до матеріалів справи фото місцевості за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 32-33).
Суд зазначає, що відповідачем не надано належних доказів, що в спірних правовідносинах позивачем не дотримано наступних умов, наявність яких передбачає застосування пільги встановленої пп.«е» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, а саме: - об`єктний склад: об`єкти нежитлової нерухомості; - суб`єктний склад: суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу; - місце проведення діяльності: тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності, малі архітектурні форм та ринки.
Крім того, слід також зауважити, що ГУ ДПС у Вінницькій області не надано суду жодних доказів того, що за період до 2023 року ОСОБА_1 визначалось податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, щодо об`єктів нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , які перебувають в його власності з 2020 року.
Статтею 4 ПК України визначено основні засади податкового законодавства України, серед яких, є зокрема принцип презумпції правомірності рішень платника податку, в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Таким чином, у позивача в 2023 році, як і до того, враховуючи попередню поведінку Головного управління ДПС у Вінницькій області, були цілком правомірні очікування щодо того, що належні йому на праві власності нежитлові об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1908953005101), а саме: нежитлові будівлі та споруди, загальною площею 2463,7 кв.м - адміністрація літ. «Б», торгова точка літ. «Г», вбиральня літ. «Д», торгова точка літ. «Б-ІІ», торгова точка літ. «е-ІІ», торгова точка літ. «Є», торгова точка літ. «Ж», гараж літ. «И», яма літ. «и», трансформаторна будка літ. «М», пункт охорони літ. «Н», торгова точка літ. «О-ІІ», торгова точка літ. «П», торгова точка літ. «Р-ІІ», торгова точка літ. «С», паркомісця I-XXXVIІI, №№ 1-7 та огороджувальний паркан площею 670 п.м.; мостіння площею 15826 кв.м., не є об`єктами оподаткування, оскільки розташовані на території ринку та використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу з місцем проведення підприємницької діяльності на ринку, а відтак позивач обґрунтовано вважав, що має право на пільги, передбачені п. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
Складовим елементом загального принципу юридичної визначеності як вимоги верховенства права (правовладдя) також є принцип правомірних (легітимних) очікувань, який, за тлумаченням Європейської комісії «За демократію через право» (Венеційської Комісії), «виражає ідею, що органи публічної влади повинні додержуватися не лише приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань». Відповідно, органи публічної влади повинні не лише додержуватися законів та інших нормативних актів, а й своїх обіцянок та правомірних очікувань людини. Ті, хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинні відчувати краху надій щодо своїх легітимних (правомірних) очікувань.
Згідно з позицією Європейського суду поняття «володіння» за змістом положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується володінням матеріальними об`єктами і не залежить від формального поділу у внутрішньодержавному законодавстві як «майнових прав» і, таким чином, в якості «майна» для цілей застосування цієї статті можуть розглядатися і деякі інші права та інтереси майнового характеру.
Потрібно враховувати й те, що для того, щоб з`явились легітимні очікування, законодавство має бути досить чітким (справа «Портянко проти України»).
Дотримання цієї тези випливає з аспекту верховенства права, який передбачає, що в законодавстві країни повинен існувати певний ступінь правового захисту від свавільного втручання органів державної влади у здійснення прав, що охороняються Конвенцією (Karбcsony and Others v. Hungary).
Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено право на застосування податкової пільги, передбаченої п. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, щодо об`єктів нерухомого майна - нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1908953005101), а саме: нежитлові будівлі та споруди, загальною площею 2463,7 кв.м - адміністрація літ. «Б», торгова точка літ. «Г», вбиральня літ. «Д», торгова точка літ. «Б-ІІ», торгова точка літ. «е-ІІ», торгова точка літ. «Є», торгова точка літ. «Ж», гараж літ. «И», яма літ. «и», трансформаторна будка літ. «М», пункт охорони літ. «Н», торгова точка літ. «О-ІІ», торгова точка літ. «П», торгова точка літ. «Р-ІІ», торгова точка літ. «С», паркомісця I-XXXVIІI, №№ 1-7 та огороджувальний паркан площею 670 п.м.; мос тіння площею 15 826 кв.м., і зазначені об`єкти, належні позивачу на праві власності, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Матеріали справи свідчать, що відповідні положення КАС України відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень не були дотримані в повній мірі.
Перевіривши оскаржуване рішення відповідача на дотримання положень ч. 2 ст. 2 КАС України, суд першої інстанції дійшов ірного висновку податкове повідомлення - рішення від 25.03.2024 №0077336-2407-0228-UA05020030000031457є протиправним та підлягає скасуванню.
Також підлягає скасуванню і податкова вимога від 27.08.2024 № 0014903-1303-0232, оскільки вона винесена щодо податкового боргу в сумі 82533,95 грн, який нарахований позивачу на підставі податкового повідомлення - рішення від 25.03.2024 №0077336-2407-0228-UA05020030000031457, яке визнано судом протиправним та скасовано.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. 
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Біла Л.М.    Моніч Б.С.