ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/30956/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Малиш Н.І., Кругового О.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 р. (суддя Тулянцева І.В) в адміністративній справі №160/30956/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у призначенні йому пенсії за віком згідно заяви від 17 вересня 2024 р. через відсутність страхового стажу 29 років;
- визнати протиправним та скасувати рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24 вересня 2024 р. про відмову у призначенні йому пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати йому до трудового стажу період роботи у ТОВ «Фокс» з 10 січня 1999 р. по 15 червня 2004 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути його заяву, подану 17 вересня 2024 р., із урахуванням висновків суду, наведених у рішенні.
В обгрунтування позовних вимог вказав, що йому протиправно відмовлено в призначені пенсії за віком у зв`язку із відсутністю в нього необхідного страхового стажу, до якого не було зараховано період його роботи з 10 січня 1999 р. по 15 червня 2006 р., який підтверджується записами його трудової книжки. Недоліки заповнення трудової книжки, а також не сплата страхових внесків, є відповідальністю роботодавця. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. 
Судом: 
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №047050019187 від 24 вересня 2024 р. про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу період роботи у ТОВ «Фокс» з 10 січня 1999 р. по 15 червня 2004 р.;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , подану 17 вересня 2024 р., із урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
У поданій апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області із посиланням на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовної заяви. 
В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки в нього відсутній необхідний страховий стаж, до якого, зокрема, не зараховано період його роботи з 10 січня 1999 р. по 15 червня 2004 р. згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки в записі про звільнення не читається печатка та відсутній підпис відповідальної особи. Крім того, в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків. 
Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі.
ОСОБА_1 17 вересня 2024 р. звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, яке рішенням №047050019187 від 24 вересня 2024 р. в призначенні пенсії відмовило у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. В рішенні вказано, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 10 січня 1999 р. по 15 червня 2004 р. згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки в записі про звільнення не читається печатка та відсутній підпис відповідальної особи, а також відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу щодо сплати страхових внесків за вищевказаний період. 
Не погодившись із даним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його до суду. 
Частково задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на зарахування періодів роботи до страхового стажу, за неналежне введення роботодавцем трудової книжки та за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату ним страхових внесків. 
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевірка рішення здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
01 січня 2004 р. набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", статтею 1, частиною 4 статті 24 якого визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До введення в дію Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійні відносини регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» статтею 56 якого встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. 
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Відповідно до п.1 - 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 р. визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Щодо доводів апеляційної скарги про правомірність не врахування позивачу до його страхового стажу періоду роботи з 10 січня 1999 р. по 15 червня 2004 р., із посиланням на наявність у трудовій книжці недоліків у записі про звільнення, то слід зазначити наступне. 
Відповідно до пункту 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 р. (далі - Інструкція №58), у разі звільнення працівника, всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Судом апеляційної інстанції досліджено записи наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 та встановлено, що записами №19,20 підтверджено його роботу в період з 10 січня 1999 р. по 15 червня 2004 р. Водночас, запис про звільнення (№20) не відповідає вимогам Інструкції №58, оскільки відсутній підпис відповідальної особи, а печатка роботодавця нечитабельна (а.с. 8,9). 
З цього приводу слід зазначити, що Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2018р. у справі №687/975/17 вказано, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення особи права на соціальний захист.
Колегія суддів вважає, що вищевказані недоліки запису трудової книжки позивача, не є такими, що спростовують факт його роботи в період з 10 січня 1999 р. по 15 червня 2004 р. 
Щодо доводів апеляційної скарги про несплату страхових внесків в період з 10 січня 1999 р. по 15 червня 2004 р., то слід зазначити наступне.
Поняття страхових внесків з`явилося 01 січня 2004 р. - з дня набрання чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до цього часу обов`язку сплати таких внесків не було, що свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги про несплату страхових внесків в період роботи позивача з 10 січня 1999 р. до 01 січня 2004 р. 
Щодо страхових внесків за період роботи починаючи з 01 січня 2004 р. по 15 червня 2004 р., то слід зазначити, що Верховним Судом у постанові від 23 березня 2020 р. у справі №535/1031/16-а вказано, що відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на роботодавця.
Отже, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується із висновком суду першої інстанції щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №047050019187 від 24 вересня 2024 р. про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та наявність підстав для його скасування, із визначенням йому обов`язку зарахувати до стажу позивача період його роботи з 10 січня 1999 р. по 15 червня 2004 р. та повторно розглянути його заяву від 17 вересня 2024р. 
Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, відсутні підстави, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, для скасування ухваленого ним рішення. 
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025р. в адміністративній справі №160/30956/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 14 квітня 2026 р. і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя Н.І. Малиш 

суддя О.О. Круговий