ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/8138/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),
суддів: Шлай А.В., Кругового О.О., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 липня 2024 року (суддя Брегей Р.І.) в адміністративній справі №340/8138/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними і скасування наказів, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправними та скасувати накази Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 116 від 26.04.2022 року, № 117 від 27.04.2022 року та № 135 15.05.2022 року в частині, що стосується ОСОБА_1 ;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 у день звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2021,2022, 2023 рік, додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за 2022, 2023 рік та грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у повному обсязі грошове забезпечення, включаючи премії, надбавки, доплати та підвищення, та додаткову грошову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01.04.2023 року по 24.06.2023 року день звільнення з військової служби;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» збільшену до 100000 (ста тисяч) грн пропорційно у розрахунку на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) отриманим 26.04.2022 року, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 17.05.2022 по 31.05.2022 року, з 01.06.2022 по 10.06.2022 року, з 09.12.2022 по 29.12.2022 року, з 30.12.2022 по 18.01.2023 року, з 19.01.2023 по 02.03.2023 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021 рік 20 днів, за 2022 рік 30 днів та за 2023 рік 13 днів та щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 та 2023 рік по 14 календарних днів за кожен рік.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправну бездіяльність та необґрунтовані рішення відповідача під проходження позивачем військової служби. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 липня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано накази Військової частини НОМЕР_1 від 26 квітня 2022 року №116, від 27 квітня 2022 року №117, від 15 травня 2022 року №135. Визнано протиправною бездіяльність Військової частину НОМЕР_1 стосовно виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 12968,97 грн. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 12968,97 грн. Визнано протиправною бездіяльність Військової частину НОМЕР_1 стосовно виплати ОСОБА_1 компенсації за 33 невідбуті доби щорічних основних відпусток за 2021-2023 роки. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 33 невідбуті доби щорічних основних відпусток за 2021-2023 роки. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахування і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди за період з 01 квітня по 15 травня 2022 року. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахування і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди за період з 16 травня 2022 року по 23 червня 2023 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову винагороду за період з 01 квітня 2022 року по 23 червня 2023 року без врахування наказів від 26 квітня 2022 року №116, від 27 квітня 2022 року №117, від 15 травня 2022 року №135 і з врахуванням перебування на стаціонарному лікуванні з 17 травня по 10 червня 2022 року та з 09 грудня 2022 року по 02 березня 2023 року з приводу наслідків вибухової травми від 26 квітня 2022 року. Відмовлено у задоволенні позову в іншій частині вимог. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить судове рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що з 23 лютого 2021 року ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині. 
Наказом командира військової частини від 25 квітня 2022 року №115 позивач вибув з наступного дня у розпорядження військової частини НОМЕР_2 для виконання бойового завдання. 
26 квітня 2022 року командир військової частини прийняв наказ №116, яким ОСОБА_1 визнав дезертиром (самовільно залишив район виконання бойового завдання).
26 квітня 2022 року позивач отримав бойову травму, що доводиться відомостями двох первинних медичних карток форми №100 і його евакуювали до медичного закладу.
27 квітня 2022 року командир військової частини прийняв наказ №117, яким визнав, що ОСОБА_1 самостійно повернувся до військової частини.
21 лютого 2023 року військова частина склала довідку про обставини поранення ОСОБА_1 26 квітня 2022 року (вибухова травма, акубаротравма).
15 травня 2022 року командир військової частини прийняв наказ №135, яким позивача визнав дезертиром (самовільно залишив район виконання бойових завдань).
За цим фактом провели службове розслідування, матеріали якого і повідомлення про подію надіслали до Бюро.
28 березня 2023 року Бюро прийняло постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , оскільки відсутній склад злочину, передбачений положеннями частини 4 статті 408 КК України.
17 травня 2022 року черговий фельдшер військової частини 2 видав позивачу направлення до медичного закладу.
У правленні зазначено про травму, яку отримав 26 квітня 2022 року (акубаротравма).
З 17 травня по 10 червня 2022 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП “Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради” (далі – Госпіталь).
Лікували з приводу вибухової травми від 26 квітня 2022 року.
З 09 грудня 2022 року по 02 березня 2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Госпіталі за направленням Бюро. 
Лікували з приводу вибухової травми від 26 квітня 2022 року.
В подальшому позивача визнано непридатним до військової служби через поранення, яке пов`язане зі захистом Батьківщини (захворювання органів зору) та на підставі такого висновку було звільнено з військової служби на підставі наказу від 05 травня 2023 року №109-РС.
Відповідач визнав обов`язок виплатити: грошове забезпечення за один день (24 червня 2023 року); компенсацію за 63 невідбутих доби щорічних основних відпусток за 2021-2023 роки; компенсацію за 28 невідбутих діб додаткової відпустки, що надають учасникам бойових дій, за 2022-2023 роки; грошову компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 12968,97 грн.
14 липня 2023 року військова частина виплатила: компенсацію за 30 невідбутих діб щорічних основних відпусток за 2021-2023 роки; компенсацію за 28 невідбутих діб додаткових відпусток, що надають учасникам бойових дій, за 2022-2023 роки; грошове забезпечення за 24 червня 2023 року (за один день служби); одноразову грошову допомогу при звільненні.
Також військова частина надала інформацію про виплату грошового забезпечення і додаткової винагороди, право на яку встановлено приписами постанови Уряду України від 28 лютого 2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі – Постанова). 
Так, за квітень 2022 року нарахували і виплатили грошове забезпечення у сумі 4080,56 грн, а за 15 днів травня 2022 року – 1974,47 грн (а.с.16). 
Не нарахували щомісячну премію у розмірі 212% (а.с.16, 169-170).
Додаткову винагороду за період з 01 квітня по 15 травня 2022 року не виплатили.
На процес нарахування і виплати грошового забезпечення і додаткової винагороди впливали накази командира військової частини від 26 квітня 2022 року №116, від 27 квітня 2022 року №117, від 15 травня 2022 року №135, про що зазначено внизу розрахунку.
З 16 травня 2022 року по 23 червня 2023 року грошове забезпечення і додаткову винагороду не нарахували.
Вказані обставини стали підставою для подання позову до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне. 
Стосовно вимоги про зобов`язання виплатити компенсацію за 33 невідбуті доби щорічних основних відпусток за 2021-2023 роки і грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 12968,97 грн.
Відповідно до ч. 8 ст. 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки".
Пунктом 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Відповідно до п. 14 ст. 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Згідно п. 17 та 18 ст. 10-1 Закону №2011-XII, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
З аналізу правового регулювання даного питання вбачається, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.
Однак Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Тобто, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки».
Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Таким чином, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Наведений правовий висновок відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, вкладеній у постанові від 21 серпня 2019 за результатом розгляду апеляційної скарги на рішення Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18.
Постановою Кабінету Міністрів України 16 березня 2016 року № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Цей Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).
Відповідно до п.3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.
За правилами п.4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п.5 Порядку № 178).
Наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період.
Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції № 232 встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.
Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Наведені правові норми дають підстави для висновку, що військовослужбовці, обтяжені під час проходження військової служби власними витратами на придбання речового майна, мають правомірні очікування на отримання його грошової компенсації. Так, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, мають право за бажанням отримати або речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього.
В спірному випадку відповідач не заперечує, що позивач має право на такі виплати.
На день звільнення з військової служби не існувало спору щодо цих виплат, так як відповідач у наказі про виключення зі списків особового складу визнав обов`язок виплатити компенсацію за 63 невідбуті доби щорічних основних відпусток за 2021-2023 роки і грошову компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 12968,97 грн. 
Станом на 09 липня 2023 року військова частина виплатила компенсацію за 30 невідбутих діб щорічних основних відпусток за 2021-2023 роки.
Приписами частини 1 статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. 
Отже, позов в цій частині вимог належить задовільнити.
Стосовно позовних вимог про скасування наказів військової частини від 26 квітня 2022 року №116, від 27 квітня 2022 року №117, від 15 травня 2022 року №135, слід зазначити наступне. 
Так, наказом військової частини від 26 квітня 2022 року №116 ОСОБА_1 визнано таким, що того ж дня самовільно залишив район виконання бойових завдань.
Відповідач не надав матеріалів службового розслідування з цього питання.
При цьому, 26 квітня 2022 року позивач отримав поранення і його евакуювали до медичного закладу, з чого слідує що позивач покинув поле бою в силу об`єктивних обставин, що виключають ознаку самовільності. 
Отже, наказ військової частини від 26 квітня 2022 року №116 протиправний і його належить скасувати, про що вірно зазначив суд першої інстанції. 
Оскільки позивач не залишав самовільно бойову позицію, а його евакуювали після поранення, то наказ від 15 травня 2022 року №135 (в якому зазначено про самовільне залишення позивача бойової позиці) є протиправним та підлягає скасуванню. 
Належних доказів що позивач самостійно залишив військову частини під час розгляду справи не надано. 
Крім того, прохання позивача про госпіталізацію були небезпідставні, що доводиться тривалістю стаціонарного лікування (4 місяці), висновком Комісії (непридатність до військової служби), встановленням стану інвалідності (2 група (поранення, яке пов`язане зі захистом Батьківщини (захворювання органів зору)).
Більше того Бюро в рамках кримінального провадження не виявило ознак складу злочину в діях ОСОБА_1 .
Стосовно вимоги позову про нарахування і виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди за період з 01 квітня 2022 року по 24 червня 2023 року.
В даному випадку оскільки накази про самовільне залишення району бойових дій визнанні судом протиправними і скасовані, то у відповідача виник обов`язок перерахувати грошове забезпечення і додаткову винагороду за період з 01 квітня 2022 року по 23 червня 2023 року та виплатити додаткові кошти.
Грошове забезпечення за 24 червня 2023 року виплатили 14 липня того ж року.
Нараховуючи грошове забезпечення і додаткову винагороду, відповідач має врахувати перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 17 травня по 10 червня 2022 року та з 09 грудня 2022 року по 02 березня 2023 року з приводу наслідків вибухової травми від 26 квітня 2022 року.
Що стосується часу між періодами стаціонарного лікування (з 11 червня по 08 грудня 2022 року) і після його завершення (02 березня 2023 року) до 23 червня 2023 року, то з урахуванням скасування наказу військової частини від 15 травня 2022 року №135 за ці періоди відсутні накази про визнання ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину і не проводили службове розслідування з цього питання.
Позивач після першого етапу лікування не міг повернутися до військової частини у Донецьку область за станом здоров`я, що доводиться висновком Комісії (непридатний до військової служби) і визнанням його особою, що набула стану інвалідності (2 група (часткова втрата функції органів зору)).
З 11 червня 2022 року постійно приходив до місця дислокації військової частини НОМЕР_3 , яка вирішує кадрові питання у військовій частині, і виходив на зв`язок з командуванням відповідача на предмет отримання направлення про проходження Комісії, що не принесло результату, що підтверджується поясненнями свідків. 
Отже з 11 червня по 08 грудня 2022 року і з 03 березня до 23 червня 2023 року ОСОБА_1 не ухилявся від проходження військової служби, а до місця постійної дислокації військової частини не міг з`явитися за станом здоров`я (непридатний до військової служби (часткова втрата функції органу зору)), доказів щодо спростування такого відповідачем не надано. 
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 липня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Л.А. Божко 

суддя А.В. Шлай 

суддя О.О. Круговий