ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/28727/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н.П.
Суддів: Кобаля М.І., Файдюка В.В.
За участю секретаря: Мірошниченко С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року, суддя Перепелиця А.М., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Національне агенство з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державного бюро розслідувань, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державного бюро розслідувань від 30 жовтня 2020 року №658-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника Директора Державного бюро розслідувань;
- поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника Директора Державного бюро розслідувань;
- стягнути з Державного бюро розслідувань на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 листопада 2020 року до дня поновлення на посаді.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність наказу Державного бюро розслідувань від 30.10.2020 №658-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника Директора Державного бюро розслідувань з огляду на те, що вказаний наказ був прийнятий не на підставах, визначених у частині четвертій статті 10 Закону України «Про Державне бюро розслідувань». Крім того, зауважено, що на момент вступу на службу до Державного бюро розслідувань позивач припинив свою адвокатську діяльність, приватний інтерес у нього був відсутній, а отже, ні потенційного конфлікту інтересів, ні реального конфлікту інтересів бути не могло. Разом з тим, причиною звільнення, як вказує позивач, може бути наявність реального чи потенційно конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб. Відтак, на думку позивача, наказ Державного бюро розслідувань від 30.10.2020 №658-ос про звільнення ОСОБА_1 підлягає скасуванню у судовому порядку з поновленням на посаді та виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.07.2021 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовлено повністю.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Змінено мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2021 року, виклавши її в редакції цієї постанови. У решті судове рішення залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 14.08.2025 касаційні скарги ОСОБА_1 та адвоката Шевченка Костянтина Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 640/28727/20 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.
Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховним Судом наголошено на тому, що судами попередніх інстанцій не було встановлено у повному обсязі факту наявності чи відсутності у ОСОБА_1 потенційного або реального конфлікту інтересів, зокрема, не досліджено: з яким кримінальним провадженням пов`язаний приватний інтерес позивача під час перебування його на посаді Першого заступника Директора ДБР та, відповідно, в чому він полягав; коло повноважень Першого заступника Директора ДБР ОСОБА_1 щодо можливості впливу на хід досудового розслідування у кримінальних провадженнях, тобто виконання яких службових чи представницьких обов`язків позивача можуть вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття позивачем рішень або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
Окрім того, за висновками Верховного Суду, судами першої та апеляційної інстанцій не надано правової оцінки обставинам: чи дійсно позивачу пропонувалися інші посади, чи пропозицій стосовно призначення або переведення на іншу посаду позивачу не надходило як такому, що не відповідає кваліфікаційним вимогам вакантних посад.
Матеріали справи отримані Київським окружним адміністративним судом та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Перепелиці А.М.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2025 прийнято до провадження адміністративну справу та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
У поданих до суду письмових поясненнях відповідачем зазначено про врегулювання в законний спосіб потенційного конфлікту інтересів у діяльності першого заступника Директора ДБР ОСОБА_1 , а тому вказаний конфлікт не потребував подальшого втручання НАЗК, як спеціально уповноваженого органу з питань запобігання корупції. За посиланням відповідача, у зв`язку з відсутністю згоди першого заступника Директора ДБР ОСОБА_1 на врегулювання потенційного конфлікту інтересів, розгляду вакансій станом на 30.10.2020, переведення на іншу посаду, позивача було звільнено зі служби в запас з посади першого заступника Директора ДБР 02.11.2020 з достроковим розірванням контракту про проходження служби у ДБР від 01.09.2020 №202. Наголошено, що з січня 2020 року по вересень 2020 року ДБР вживало всіх заходів щодо врегулювання потенційного конфлікту інтересів у ОСОБА_1 , а у зв`язку з листом НАЗК було змушене звільнити ОСОБА_1 з посади, як останній захід щодо врегулювання потенційного конфлікту інтересів.
Окрім того, відповідачем наведено перелік кримінальних проваджень, з якими пов`язаний приватний інтерес позивача під час перебування його на посаді першого заступника Директора ДБР та, відповідно, надано пояснення в чому такий інтерес полягав.
Так, на переконання відповідача, у позивача, як першого заступника Директора ДБР та керівника органу досудового розслідування потенційний, конфлікт інтересів мав постійний характер через постійне невизначене коло кримінальних проваджень, у яких може міститися приватний інтерес та доступу до ЄРДР з функцією з інформаційно-аналітичного забезпечення правоохоронних органів та ведення спеціальних обліків (аналітик ОДР). Водночас, відповідач просив урахувати, що ОСОБА_1 своїм рапортом від 17.01.2020, самостійно без впливу сторонніх осіб, визнав про наявність у нього потенційного конфлікту інтересів.
Також відповідачем вказано про те, що у ході проведення бесіди 30.10.2020 на виконання вимог частини першої статті 34 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 було запропоновано врегулювати наявний у нього конфлікт інтересів шляхом надання згоди на переведення на посаду, яка за своїми характеристиками відповідає його особистим та професійним якостям особи для подальшого його проходження служби та у зв`язку із цим перейти до обрання вакантної посади. Зауважено, що ОСОБА_1 у ході продовження бесіди не погодився із позицією НАЗК щодо наявності у нього потенційного конфлікту інтересів, який мав постійний характер, заперечував висновки висловлені у листі НАЗК, наполягав на можливості врегулювання потенційного конфлікту інтересів в інший спосіб, відмінний від переведення на іншу посаду або звільнення з посади. На думку відповідача, вказане свідчить про намагання ОСОБА_1 залишитись на посаді та доводить наявність в останнього потенційного конфлікту інтересів. За посиланням відповідача, без згоди ОСОБА_1 для врегулювання потенційного конфлікту інтересів (шляхом переведення), залишався лише безальтернативний спосіб врегулювання такого конфлікту інтересів для усунення порушень вимог Закону України «Про запобігання корупції» - звільнення ОСОБА_1 із посади першого заступника Директора ДБР. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Національне агенство з питань запобігання корупції.
Третьою особою були надані письмові пояснення, відповідно до яких представник вказав, що ОСОБА_1 , як першому заступнику Директора ДРБ та як колишньому адвокату (захиснику) в АО «Авер Лєкс», який надавав професійну правничу допомогу у кримінальних провадженнях, що розслідувались та розслідуються органами ДБР, була відома інформація сторони захисту, у тому числі та, яка становить адвокатську таємницю, що впливає на оцінку ним обставин, які є предметом дослідження у кримінальних провадженнях, пов`язаних із досудовим розслідуванням, та створює певні ризики в його об`єктивності.
Окрім того, зазначено, що ОСОБА_1 до призначення на зазначену посаду у ДБР, діючи як адвокат, здійснював захист колишнього Президента України ОСОБА_2 у кримінальному провадженні, досудове розслідування якого забезпечувалось слідчими Третього слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках) Третього управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування військових злочинів) ДБР. І цей факт зумовлює існування у ОСОБА_1 приватного інтересу в ході та результатах досудового розслідування такого провадження. 
Третьою особою наголошено на тому, що у своєму рапорті від 17.01.2020 (який міститься в матеріалах справи) ОСОБА_1 також зазначив: «…На цей час слідчими ДБР розслідуються також кримінальні провадження, у яких я є заявником, свідком або потерпілими, адвокатом підозрюваних, заявників, свідків, потерпілих, цивільних позивачів та відповідачів…». З урахуванням зазначеної інформації та надання ОСОБА_1 відповідних відомостей з точним переліком кримінальних проваджень, не виникає сумніву навіть у «стороннього спостерігача», що особа, яка повідомляє таку інформацію, володіє певними конфіденційними та чутливими даними, які стосуються перебігу досудового розслідування у кримінальних провадженнях, до яких вона дотична.
Згідно з поясненнями третьої особи, наявність у ОСОБА_1 приватного інтересу у кримінальних провадженнях, досудове розслідування у яких здійснюється органами ДБР, зумовлено, зокрема, тим, що як адвокат АО «Авер Лєкс» він здійснював захист інтересів заявників, свідків або потерпілих, цивільних позивачів чи відповідачів, обвинувачених, підозрюваних тощо у кримінальних провадженнях, розслідування у яких здійснюється органами ДБР, та має сформоване професійне бачення обставин кримінального правопорушення, що є предметом досудового розслідування у вказаних кримінальних провадженнях, що впливає на об`єктивність та неупередженість реалізації ним службових повноважень, пов`язаних із досудовим розслідуванням згаданих кримінальних проваджень; ОСОБА_1 як адвокату, який надавав професійну правничу допомогу в кримінальних провадженнях № 42017000000003538, № 42017000000002014, № 62019000000000046, № 42015000000002664, була відома інформація сторони захисту, у тому числі та, що становить адвокатську таємницю, яка впливає на оцінку ним обставин, що є предметом дослідження у згаданих кримінальних провадженнях. При цьому, зауважено, що зупинення ОСОБА_1 адвокатської діяльності не виключає можливості існування у нього приватного інтересу, пов`язаного з наданням правової допомоги до зупинення адвокатської діяльності. Зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю не тягне за собою втрати статусу адвоката. Отже, на таку особу поширюються гарантії та обов`язки, закріплені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Третя особа наголосила на тому, що у зв`язку із набуттям чинності 01.07.2020 змін до розділу І Закону 2617-VIII, яким змінено редакцію пункту 8 частини першої статті 3 КПК України, до переліку осіб, що є керівниками органів досудового розслідування, віднесено першого заступника Директора ДБР ОСОБА_1 , що зумовило виникнення потенційного конфлікту інтересів, який вже мав постійний характер, а отже, потребував врегулювання. Ця обставина має вагоме значення, оскільки саме з 01.07.2020 у зв`язку з відповідними змінами у законодавстві у першого заступника Директора ДБР ОСОБА_1 як у керівника органу досудового розслідування потенційний конфлікт інтересів вже мав постійний характер.
Водночас, за посиланням третьої особи, відсутність з боку ОСОБА_1 вчинених ним дій та прийнятих рішень, у тому числі з питань, що можуть впливати на роботу осіб, які є учасниками кримінального провадження, хід та результати якого становлять приватний інтерес, на стороні обвинувачення, лише вказує на недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, а не на відсутність у ОСОБА_1 таких службових повноважень, які зумовлюють виникнення потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер, що зумовлене своєю чергою перебуванням ОСОБА_1 на посаді першого заступника Директора ДБР як керівника органу досудового розслідування.
Таким чином, третя особа вважає, що наявність потенційного конфлікту, що має постійний характер, у ОСОБА_1 є таким, що відповідає дійсності, згідно із встановленими Національним агентством під час моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності першого заступника Директора ДБР ОСОБА_1 фактичними обставинами та матеріалами справи.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року у справі №640/28727/20 та ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 04 березня 2026 року о 14:00 годин.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом тимчасово виконуючої обов`язки директора Державного бюро розслідувань від 16.01.2020 № 55-ос ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , як переможця конкурсу, призначено на посаду першого заступника Директора ДБР з 17.01.2020.
Рапортом від 17.01.2020 ОСОБА_1 повідомив т.в.о. Директора Державного бюро розслідувань про те, що з 07.07.2017 по 28.12.2019 він, як адвокат (захисник), надавав професійну правничу допомогу у кримінальних провадженнях, які розслідувались та розслідуються органами ДБР, зокрема, здійснював захист підозрюваних, подавав скарги, заяви, клопотання, брав участь у слідчих/процесуальних діях, тощо. Зазначив, що на цей час слідчими ДБР розслідуються також кримінальні провадження, у яких він був заявником, свідком або потерпілим, адвокатом підозрюваних, заявників, свідків, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів. До 28.12.2019 він працював в Адвокатському об`єднанні «Авер Лєкс», адвокати якого брали участь у кримінальних провадженнях, які розслідуються органами ДБР, як адвокати, захисники, заявники, потерпілі, свідки, адвокати заявників, потерпілих, цивільних позивачів або цивільних відповідачів, свідків. У зв`язку із цим, при здійсненні повноважень першого заступника Директора Державного бюро розслідувань можуть виникати умови для потенційного або реального конфлікту інтересів.
З метою уникнення потенційного/реального конфлікту інтересів, відповідно до статті 28 Закону №1700-VII, позивач просив прийняти рішення із врегулювання цього конфлікту шляхом усунення його від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті щодо кримінальних проваджень №№62019000000000403, 62019000000000660, 42017000000003432, 42019110340000011, 42017000000002864, 42019000000001595, 42015100000001335, 42019000000000940, 62019000000000264, 62019000000000378, 62019100000001322, 42018000000001088, 62019100000001789, 62019000000001734, 62019000000000912, 62018000000000022, 62019000000000278, обмежити доступ до інформації щодо цих кримінальних проваджень, а також щодо кримінальних проваджень, які будуть надходити до ДБР, участь у яких беруть адвокати AO «Авер Лєкс», як заявники, свідки або потерпілі, цивільні позивачі чи відповідачі, обвинувачені, підозрювані, адвокати підозрюваних, обвинувачених, заявників, свідків, потерпілих, цивільних позивачів та відповідачів, або як особи, що мають приватний інтерес у вирішенні таких кримінальних проваджень. 
Т.в.о. Директора ДБР 21.01.2020 прийнято наказ №16 «Про затвердження повноважень т.в.о. Директора ДБР та визначення обов`язків його заступників», згідно з яким встановлено розподіл повноважень між т.в.о. Директора ДБР, його першим заступником та заступником (зокрема, т.в.о. Директора ДБР підпорядкована діяльність Третього слідчого відділу відділу з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках) Третього управління організацій досудових розслідувань).
У подальшому, цей наказ визнаний таким, що втратив чинність, на підставі наказу ДБР від 04.03.2020 №56 «Про затвердження повноважень т.в.о. Директора ДБР та визначення обов`язків його заступників», згідно з яким встановлено розподіл повноважень між т.в.о. Директора ДБР, його першим заступником та заступником (зокрема, т.в.о. Директора ДБР підпорядкована діяльність Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках).
Окрім того, 04.03.2020 т.в.о. Директора ДБР з метою недопущення можливості виникнення конфлікту інтересів прийнято наказ №57 «Про надання повноважень заступнику Директора ДБР ОСОБА_4 », згідно з яким у разі тимчасової відсутності т.в.о. Директора ДБР повноваження щодо підпорядкування діяльності Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках, покладено на заступника Директора ДБР ОСОБА_4.; надано заступнику Директора ДБР ОСОБА_4 повноваження підписувати документи (з службових, кадрових питань, у тому числі щодо заохочення, накладання дисциплінарних стягнень, тощо), які пов`язані із службовою діяльністю Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, та його працівників.
Зазначений наказ визнаний таким, що втратив чинність, згідно з наказом від 16.03.2020 №85 «Про надання повноважень заступнику Директора ДБР ОСОБА_4», яким покладено та надано такі ж повноваження (як і у наказі №57), у разі тимчасової відсутності т.в.о. Директора ДБР, відсутності Директора ДБР.
20.01.2020 позивач звернувся до Національного агентства з питань запобігання корупції з листом про надання роз`яснення щодо наявності/відсутності в нього конфлікту інтересів.
Листом від 03.02.2020 Національне агентство з питань запобігання корупції повідомило позивача про недостатність наданої інформації для констатації наявності/відсутності конфлікту інтересів в описаній у зверненні ситуації.
Листом 04.02.2020 Національне агентство з питань запобігання корупції звернулося до ДБР із запитом про надання документів для здійснення моніторингу та контролю за дотриманням вимог Закону № 1700-VII щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності першого заступника Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_1
Листом від 11.02.2020 позивач повторно звернувся до Національного агентства з питань запобігання корупції про надання роз`яснення щодо наявності/відсутності в нього конфлікту інтересів під час виконання посадових обов`язків та порядку врегулювання конфлікту інтересів у вказаних випадках.
У відповідь Національне агентство з питань запобігання корупції листом від 20.02.2020 повторно повідомило позивача про неможливість надання підтвердження про відсутність у нього конфлікту інтересів у зв`язку з ненаданням витребуваних документів.
01.07.2020 позивач проінформував в.о. директора ДБР про наявність у провадженні слідчих ДБР кримінальних проваджень, у яких він, у тому числі, був захисником.
Відповідно до наказу в.о. директора ДБР від 02.07.2020 № 308 застосовано заходи зовнішнього врегулювання: позивача усунено від виконання завдань, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті з питань, що становлять його приватний інтерес.
17.07.2020 позивач в порядку ротації приступив до виконання повноважень Директора ДБР, у зв`язку з чим повідомив керівника Управління внутрішнього контролю та керівника Управління забезпечення особистої безпеки про наявність потенційного конфлікту інтересів та відмовився від виконання повноважень Директора ДБР.
Службовою запискою керівника Управління внутрішнього контролю Чобітка Б.П. від 20.07.2020 питання щодо можливості відмови позивача від виконання повноважень директора ДБР винесено на розгляд колегії ДБР.
Рішенням колегії ДБР від 20.07.2020 № 13 рекомендовано заступнику Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 приступити до виконання повноважень Директора Державного бюро розслідувань з 20.07.2020. 
За результатами рішення колегії Державного бюро розслідувань наказом Державного бюро розслідувань від 20.07.2020 № 352 до виконання повноважень Директора Державного бюро розслідувань приступив заступник Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_4.
Після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 743 «Про затвердження Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань» відповідно до пункту 43 цього Положення між Державою Україна, від імені якої виступає Державне бюро розслідувань, та ОСОБА_1 01.09.2020 укладено контракт про проходження служби у Державному бюро розслідувань.
Відповідно до пункту 13 вказаного контракту про проходження служби у Державному бюро розслідувань, укладеного між Державним бюро розслідувань та ОСОБА_1 , цей контракт може бути достроково припинено (розірвано) з ініціативи Державного бюро розслідувань у разі наявності реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб.
Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) за результатами здійснення моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності позивача проінформувало Комітет Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності про наявність у позивача конфлікту інтересів, який має постійний характер, та зазначило про необхідність вирішення питання щодо усунення порушень Закону № 1700-VII (лист від 14.09.2020).
Комітет Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності листом від 25.09.2020 повідомив ДБР про необхідність вжити заходи щодо усунення порушень і врегулювати конфлікт інтересів у діяльності позивача.
02 та 27 жовтня 2020 року керівник Управління внутрішнього контролю ДБР повідомив НАЗК про вжиті відповідачем заходи щодо врегулювання конфлікту інтересів шляхом усунення позивача від виконання завдань, вчинення дій, прийняття рішень чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів.
На зазначені вище листи до ДБР надійшла відповідь НАЗК від 03.11.2020 № 32371-20, відповідно до якої НАЗК повідомило, що за результатами моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності першого заступника Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_1, у тому числі на підставі документів, отриманих від ДБР та ОСОБА_1 , встановлено, зокрема, що:
«Положеннями вимог частини першої статті 30 Закону № 1700-VII передбачено, що усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті як спосіб врегулювання конфлікту інтересів, здійснюється у випадках, якщо конфлікт інтересів не має постійного характеру та за умови можливості залучення до прийняття такого рішення або вчинення відповідних дій інших працівників відповідного органу.
Натомість конфлікт інтересів, про який йдеться, є постійним. Крім того, позивач є користувачем Єдиного реєстру досудових розслідувань та має доступ до даних про кримінальні провадження, які розслідуються слідчими органів Державного бюро розслідувань (центрального апарату та територіальних підрозділів), а отже, може переглядати відомості, у тому числі, які становлять його приватний інтерес. У Національному агентстві з питань запобігання корупції відсутня інформація про обмеження ОСОБА_1 як користувача Реєстру у доступі до кримінальних проваджень, щодо яких у нього існує приватний інтерес (встановлення технічної можливості переглядати такі відомості про окремі кримінальні провадження).
Ураховуючи викладене, Національним агентством з питань запобігання корупції наголошено, що обраний спосіб з урегулювання конфлікту інтересів у діяльності першого заступника Директора ДБР ОСОБА_1 , передбачений наказом від 02 липня 2020 року № 308 «Про запобігання конфлікту інтересів у першого заступника Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_1 під час виконання службових повноважень», не відповідає вимогам Закону. Належними заходами його врегулювання є: перегляд обсягу службових повноважень, застосування зовнішнього контролю за виконанням особою відповідного завдання, вчиненням нею певних дій чи прийняттям рішень (застосування заходу буде неефективним в силу положень частин першої та четвертої статті 12 Закону № 1700-VII), переведення на іншу посаду, звільнення.».
30.10.2020 в.о. Директора Державного бюро розслідувань провів бесіду з першим заступником Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_1., під час якої, з метою врегулювання наявного конфлікту інтересів, констатував, що за таких обставин, необхідними та єдиними можливими способами врегулювання наявного у першого заступника Директора ДБР ОСОБА_1 потенційний конфлікту інтересів, залишаються, передбачені статтею 34 Закону України «Про запобігання корупції» способи: 1) переведення, за згодою особи, на іншу вакантну посаду, яка за своїми характеристиками відповідає особистим та професійним якостям особи; 2) а у разі відсутності згоди особи на переведення - звільнення особи з займаної посади. Від запропонованих способів вирішення питання щодо наявності потенційного конфлікту інтересів позивач відмовився.
У зв`язку з відсутністю згоди першого заступника Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_1 на врегулювання конфлікту інтересів шляхом його переведення на іншу посаду, та у зв`язку з наявністю у позивача постійного конфлікту інтересів, наказом Державного бюро розслідувань від 30.10.2020 № 658-ос, відповідно до пунктів 2, 8 частини першої статті 12, частини другої статті 15 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», частини другої статті 34 Закону № 1700-VII, підпункту 13 пункту 107 та пункту 112 Положення №743 ОСОБА_1 звільнено зі служби в запас з посади першого заступника Директора ДБР 02 листопада 2020 року з достроковим розірванням контракту про проходження служби у Державному бюро розслідувань від 01 вересня 2020 року № 202, про що листом від 02 листопада 2020 року проінформовано НАЗК.
Важаючи наказ про звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначено Законом України «Про Державне бюро розслідувань» від 12.11.2015 № 794-VIII (далі - Закон №794-VIII).
Статтею 1 Закону №794-VIII закріплено, що Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.
Згідно із частиною першою статті 2 цього Закону Державне бюро розслідувань у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на їх основі.
Пунктами 2, 3 частини першої статті 4 Закону № 794-VIII визначено, що незалежність Державного бюро розслідувань від незаконного втручання у його діяльність гарантується, зокрема, визначеними цим та іншими законами: особливим порядком добору, призначення та звільнення Директора Державного бюро розслідувань, а також вичерпним переліком підстав для припинення його повноважень, визначеним цим Законом; порядком здійснення повноважень Державним бюро розслідувань та його працівниками.
Частинами першою, третьою та четвертою статті 10 Закону № 794-VIII встановлено, що керівництво діяльністю Державного бюро розслідувань здійснює його Директор, який має першого заступника та двох заступників. У разі відсутності Директора Державного бюро розслідувань його повноваження здійснює перший заступник Директора Державного бюро розслідувань, а в разі його відсутності - один із заступників Директора Державного бюро розслідувань згідно із розподілом обов`язків.
Директор Державного бюро розслідувань, перший заступник Директора Державного бюро розслідувань і заступники Директора Державного бюро розслідувань призначаються строком на п`ять років. Одна і та сама особа не може обіймати одну і ту саму посаду або іншу із зазначених більше двох строків підряд.
Не може бути призначена на посаду Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника Директора Державного бюро розслідувань і заступника Директора Державного бюро розслідувань особа, яка:
1) підпадає під обмеження, встановлені статтею 15 цього Закону;
2) має заборгованість із сплати аліментів на утримання дитини, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців із дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Повноваження Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника Директора Державного бюро розслідувань і заступника Директора Державного бюро розслідувань припиняються у зв`язку із закінченням строку повноважень або у разі:
1) подання письмової заяви про припинення повноважень за власним бажанням;
2) призначення чи обрання на іншу посаду за його згодою;
3) досягнення 65 років;
4) неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров`я відповідно до висновку медичної комісії, що утворюється за рішенням спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;
5) набрання законної сили рішенням суду про визнання його недієздатним або про обмеження його цивільної дієздатності, про визнання його безвісно відсутнім чи про оголошення його померлим;
6) набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього у зв`язку із вчиненням злочину чи кримінального проступку (крім необережного кримінального проступку) або притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, а так само набрання законної сили рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави;
7) припинення ним громадянства України або виїзду на постійне проживання за межі України;
8) смерті;
10) набуття громадянства (підданства) іншої держави;
11) наявності заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Відповідно до пунктів 2, 8 частини першої статті 12 Закону № 794-VIII визначено повноваження Директора Державного бюро розслідувань, зокрема, останній організовує роботу Державного бюро розслідувань, призначає та звільняє першого заступника і заступників Директора Державного бюро розслідувань у порядку, визначеному цим Законом, а також визначає їхні обов`язки; видає у межах повноважень накази і розпорядження, дає доручення, які є обов`язковими для виконання працівниками Державного бюро розслідувань.
Згідно з частиною четвертої статті 12 Закону № 794-VIII у разі звільнення Директора Державного бюро розслідувань з посади, його смерті або відсутності відомостей про місце його перебування повноваження Директора Державного бюро розслідувань протягом 60 днів виконує його перший заступник, а в подальшому - почергово кожний із заступників і знову перший заступник з ротацією кожні 60 днів до того часу, доки не буде призначено нового Директора Державного бюро розслідувань у порядку, передбаченому цим Законом. Строк виконання повноважень розпочинається відповідно з дня, наступного за днем звільнення Директора Державного бюро розслідувань, або з дня, наступного за днем його смерті, або з дня, наступного за останнім днем, коли місце перебування Директора Державного бюро розслідувань було відомо.
Частинами другою та третьою статті 15 Закону № 794-VIII визначено, що працівники Державного бюро розслідувань не мають права:
1) бути членами і брати участь у створенні чи діяльності політичних партій;
2) бути повіреними третіх осіб у справах Державного бюро розслідувань;
3) використовувати Державне бюро розслідувань, його працівників та майно у партійних, групових чи особистих інтересах.
На працівників Державного бюро розслідувань поширюються інші обмеження та вимоги, встановлені Законом України «Про запобігання корупції».
При призначенні на посаду у Державне бюро розслідувань особа повідомляється про можливість проведення щодо неї перевірки на доброчесність та моніторингу способу життя.
Працівники Державного бюро розслідувань зобов`язані вживати заходів щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України «Про запобігання корупції».
Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень закріплені у Законі України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII).
Відповідно до положень підпунктів «д», «е» пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1700-VII, посада першого заступника Директора Державного бюро розслідувань відноситься до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону.
У статті 1 вказаного Закону наведено визначення термінів, зокрема:
потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;
приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях;
реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
Відтак, для конфлікту інтересів характерна наявність трьох об`єктивних ознак: приватний інтерес; службові повноваження; суперечність між ними, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішення або на вчинення чи невчинення дій під час виконання службових повноважень.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1700-VII, Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.
Згідно із статтею 28 Закону № 1700-VII особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:
1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;
2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;
3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;
4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.
Особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не можуть прямо чи опосередковано спонукати у будь-який спосіб підлеглих до прийняття рішень, вчинення дій або бездіяльності всупереч закону на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб.
Безпосередній керівник особи або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади протягом двох робочих днів після отримання повідомлення про наявність у підлеглої йому особи реального чи потенційного конфлікту інтересів приймає рішення щодо врегулювання конфлікту інтересів, про що повідомляє відповідну особу.
Національне агентство у випадку одержання від особи повідомлення про наявність у неї реального, потенційного конфлікту інтересів упродовж семи робочих днів роз`яснює такій особі порядок її дій щодо врегулювання конфлікту інтересів.
Безпосередній керівник або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади, якому стало відомо про конфлікт інтересів підлеглої йому особи, зобов`язаний вжити передбачені цим Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи.
У разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона має право звернутися за роз`ясненням до Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону.
Якщо особа отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона звільняється від відповідальності, якщо у діях, щодо яких вона зверталася за роз`ясненням пізніше було виявлено конфлікт інтересів.
Заходи зовнішнього та самостійного врегулювання конфлікту інтересів передбачено статтями 29-34 Закону № 1700-VII.
У відповідності до статті 29 Закону № 1700-VII зовнішнє врегулювання конфлікту інтересів здійснюється шляхом:
1) усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів;
2) застосування зовнішнього контролю за виконанням особою відповідного завдання, вчиненням нею певних дій чи прийняття рішень;
3) обмеження доступу особи до певної інформації;
4) перегляду обсягу службових повноважень особи;
5) переведення особи на іншу посаду;
6) звільнення особи.
Особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, у яких наявний реальний чи потенційний конфлікт інтересів, можуть самостійно вжити заходів щодо його врегулювання шляхом позбавлення відповідного приватного інтересу з наданням підтверджуючих це документів безпосередньому керівнику або керівнику органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади.
Позбавлення приватного інтересу має виключати будь-яку можливість його приховування.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 1700-VII усунення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів здійснюється за рішенням керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, у випадках, якщо конфлікт інтересів не має постійного характеру та за умови можливості залучення до прийняття такого рішення або вчинення відповідних дій інших працівників відповідного органу, підприємства, установи, організації.
За приписами статті 31 Закону № 1700-VII обмеження доступу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи до певної інформації здійснюється за рішенням керівника органу або відповідного структурного підрозділу, в якому працює особа, у випадку, якщо конфлікт інтересів пов`язаний з таким доступом та має постійний характер, а також за можливості продовження належного виконання особою повноважень на посаді за умови такого обмеження і можливості доручення роботи з відповідною інформацією іншому працівнику органу, підприємства, установи, організації.
Згідно із статтею 32 Закону № 1700-VII перегляд обсягу службових повноважень особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи здійснюється за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації або відповідного структурного підрозділу, в якому працює особа, у разі, якщо конфлікт інтересів у її діяльності має постійний характер, пов`язаний з конкретним повноваженням особи, а також за можливості продовження належного виконання нею службових завдань у разі такого перегляду і можливості наділення відповідними повноваженнями іншого працівника.
Частиною першою статті 33 Закону № 1700-VII встановлено, що службові повноваження здійснюються особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняною до неї особи під зовнішнім контролем у разі, якщо усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів, обмеження її доступу до інформації чи перегляд її повноважень є неможливим та відсутні підстави для її переведення на іншу посаду або звільнення.
Частиною першою статті 34 Закону № 1700-VII визначено, що переведення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи на іншу посаду у зв`язку з наявністю реального чи потенційного конфлікту інтересів здійснюється за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації у разі, якщо конфлікт інтересів у її діяльності має постійний характер і не може бути врегульований шляхом усунення такої особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті, обмеження її доступу до інформації, перегляду її повноважень та функцій, позбавлення приватного інтересу та за наявності вакантної посади, яка за своїми характеристиками відповідає особистим та професійним якостям особи.
Переведення на іншу посаду може здійснюватися лише за згодою особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи.
Згідно з частиною другою статті 34 Закону № 1700-VII звільнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, з займаної посади у зв`язку з наявністю конфлікту інтересів здійснюється у разі, якщо реальний чи потенційний конфлікт інтересів у її діяльності має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб, у тому числі через відсутність її згоди на переведення або на позбавлення приватного інтересу.
Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, звільнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи з займаної посади у зв`язку з наявністю конфлікту інтересів здійснюється лише в разі, якщо реальний чи потенційний конфлікт інтересів у її діяльності має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб, тобто звільнення особи є крайнім заходом врегулювання конфлікту інтересів і його застосування можливе лише у разі, якщо неможливо врегулювати конфлікт інтересів у інший спосіб.
Так, у період перебування позивача на посаді першого заступника Директора ДБР він належав до категорії осіб начальницького складу.
Відповідно до частини шостої статті 14 Закону № 794-VIII порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.
Частиною другою статті 14-3 Закону № 794-VIII визначено, що особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань, у тому числі з територіального управління до центрального апарату Державного бюро розслідувань, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади.
Згідно з частиною третьою статті 14-3 Закону №794-VIII переведення осіб рядового і начальницького складу може здійснюватися за їхньою ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення.
Пунктом 9 Положення № 743 передбачено, що на осіб рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюється дія вимог та обмежень, передбачених Законом № 1700-VII.
У відповідності до пункту 60 Положення № 743 призначення (переведення) осіб рядового та начальницького складу (переміщення по службі) здійснюється:
1) на вищі посади - за конкурсом (у порядку просування по службі);
2) на рівнозначні посади:
- за їх згодою - за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади та їх ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення;
- у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів;
- за сімейними обставинами або з інших поважних причин;
- за станом здоров`я - на підставі висновку військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії;
3) на нижчі посади:
- за їх згодою - за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади та за їх ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення;
- у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів;
- за станом здоров`я - на підставі висновку військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії;
- з урахуванням ділових якостей, рівня професійної підготовки і досвіду практичної роботи - за результатами оцінки службової діяльності;
- за сімейними обставинами або з інших поважних причин - за особистим проханням.
Пунктом 106 Положення № 743 передбачено, що перед звільненням особи рядового та начальницького складу з Державного бюро розслідувань безпосередні та прямі керівники (начальники) проводять з нею індивідуальну бесіду.
Під час бесіди роз`яснюються підстави звільнення і строк внесення подання щодо звільнення, соціальний і правовий захист особи, визначається військовий комісаріат, до якого буде направлено особу після звільнення для постановки на військовий облік, безпосередній або прямий керівник (начальник) дає відповіді на запитання. При цьому враховуються прохання особи, даються необхідні пояснення з питань проходження служби, а також інші питання, пов`язані із звільненням.
Зміст проведеної бесіди відображається в Аркуші бесіди (додаток 4), що підписується особою, яка проводила бесіду, особою, яка звільняється, а також особами, які були присутні під час бесіди. У разі відмови особи рядового та начальницького складу підписати аркуш бесіди складається акт про таку відмову, який підписується особою, яка проводила бесіду, та особами, які були присутні під час бесіди. Аркуш бесіди долучається до матеріалів звільнення та зберігається в особовій справі.
Згідно з підпунктом 13 пункту 107 Положення № 743 контракт припиняється (розривається), а особи рядового та начальницького складу звільняються із служби в разі наявності реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб.
Пунктом 112 Положення № 743 визначено, що контракт може бути розірвано достроково з ініціативи Державного бюро розслідувань і особу рядового чи начальницького складу може бути звільнено із служби у випадках, передбачених підпунктами 1 - 4, 6 і 8 - 13 пункту 107 і абзацом 1 пункту 109 цього Положення.
Відповідно до пункту 13 контракту про проходження служби у Державному бюро розслідувань, укладеного 01 вересня 2020 року між ДБР та позивачем, цей контракт може бути достроково припинено (розірвано) з ініціативи ДБР у разі наявності реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб.
Отже, для правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем, Закон №1700-VII є спеціальним законом, а Закон №794-VIII - загальним, оскільки Законом №794-VIII не передбачено такої підстави для звільнення як наявність конфлікту інтересів.
Як убачається із матеріалів справи, наказом Державного бюро розслідувань від 30.10.2020 №658-ос звільнено зі служби в запас полковника Державного бюро розслідувань ОСОБА_1 з посади першого заступника Директора Державного бюро розслідувань 02.11.2020 з достроковим розірванням контракту про проходження служби у Державному бюро розслідувань від 01.09.2020 №202. 
Підставою для прийняття вказаного наказу стали листи Комітету Верховного Ради України з питань правоохоронної діяльності від 25.09.2020 №04-27/11-2020/168016 та Національного агентства з питань запобігання корупції №30002008849402001.
У листі Національного агентства з питань запобігання корупції №30002008849402001 зазначалося про необхідність вирішення питання щодо усунення порушень Закону України «Про запобігання корупції» відповідно до положень розділу V цього Закону (запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності першого заступника Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_1).
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, рапортом від 17.01.2020 перший заступник Директора ДБР ОСОБА_1., відповідно до вимог статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», повідомив безпосереднього керівника - т.в.о. Директора ДБР ОСОБА_3. про наявний у нього потенційний конфлікт інтересів у сфері виконання службових обов`язків, зумовлений тим, що з 07.07.2017 по 28.12.2019 він як адвокат (захисник) в адвокатському об`єднанні «АВЕР ЛЄКС», надавав професійну правничу допомогу у 17 кримінальних провадженнях, які розслідувались та розслідуються органами ДБР, зокрема здійснював захист підозрюваних, подавав скарги, заяви, клопотання, приймав участь у слідчих/процесуальних діях тощо.
Так, на адресу Державного бюро розслідувань від громадських організацій «Адвокатська дорадча група», «Родина Героїв» надійшли звернення від 15.01.2020, від 18.01.2020, від 22.01.2020 про наявність у позивача конфлікту інтересів під час виконання повноважень першого заступника Директора Державного бюро розслідувань, в яких зазначалося про кримінальні провадження, в яких ОСОБА_1 , як адвокат АО «АВЕР ЛЄКС» надав професійну правничу допомогу колишньому біглому президенту ОСОБА_2 (підтверджується доданими копіями судових рішень, процесуальних документів, складених та підписаних позивачем, ордеру на надання правової допомоги та ін.), досудове розслідування у яких здійснює ДБР.
На виконання вимог Закону України «Про запобігання корупції» безпосереднім керівником було врегульовано потенційний конфлікт інтересів у ОСОБА_1 , шляхом усунення його від виконання завдань, вчинення дій, прийняття рішень чи участі в його прийняті, обмежено доступ до інформації, переглянуто обсяг службових повноважень (відповідно до статей 30, 31 та 32).
Разом з тим, з 01.07.2020 набрав чинності розділ І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», яким змінено редакцію пункту 8 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) та до переліку осіб, що є керівниками органу досудового розслідування, віднесено посаду першого заступника Директора ДБР, яку обіймав ОСОБА_1 , чим практично було нівельовано вжиті заходи щодо врегулювання потенційного конфлікту інтересів у ОСОБА_1 .
З метою виконання вимог статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», позивач поінформував рапортом від 01.07.2020 в.о. Директора ДБР ОСОБА_4. про можливу наявність у провадженні слідчих ДБР кримінальних проваджень, у яких він, у тому числі, був захисником, не вказуючи конкретних кримінальних проваджень.
Відповідно до наказу в.о. Директора ДБР ОСОБА_4. від 02.07.2020 № 308, з метою врегулювання конфлікту інтересів, першого заступника Директора ДБР ОСОБА_1 усунено від виконання завдань, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті з питань, що становлять його приватний інтерес.
Також, у зв`язку зі спливом строку виконання заступником Директора ДБР ОСОБА_4 повноважень Директора ДБР 17.07.2020 перший заступник Директора ДБР ОСОБА_1. в порядку ротації, відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», приступив до виконання повноважень Директора ДБР, у зв`язку з чим повідомив керівника Управління внутрішнього контролю та керівника Управління забезпечення особистої безпеки про наявність конфлікту інтересів та відмову від виконання повноважень Директора ДБР.
Рішенням колегії ДБР від 20.07.2020 № 13 (т.1 а.с.196) рекомендовано заступнику Директора ДБР ОСОБА_4 приступити до виконання повноважень Директора ДБР з 20.07.2020, замість ОСОБА_1 . 
Таким чином, у разі відсутності в.о. Директора ДБР (лікарняний, відрядження, відпустка) позивач автоматично ставав виконуючим обов`язки Директора ДБР.
Як зазначає відповідач, здійснення позивачем своїх службових повноважень під зовнішнім контролем (статті 33 Закону України «Про запобігання корупції») є неможливим та з високою вірогідності створює реальний конфлікт інтересів у особи яка б здійснювала такий контроль. Особа, яка здійснює зовнішній контроль не може бути підпорядкована особі щодо якої він здійснюється, а залучення сторонніх осіб ймовірно спричинило виток службової інформації.
При цьому, відповідно до довідки Головного слідчого управління ДБР від 22.03.2021 № 413/10-5- 04/20 (т.2 а.с.95-97), а також інформації наданої Головним слідчим управління ДБР 24.09.2025 за № 5272/10-2-04-01/25 по більшості кримінальних проваджень, про наявність потенційного конфлікту інтересів, у яких ОСОБА_1 повідомив рапортом 17.01.2020, ДБР станом на 01.07.2020 здійснювалось досудове розслідування:
- у кримінальному провадженні № 62019000000000403 від 01.04.2019 розпочато за заявами адвокатів АО «АВЕР ЛЄКС», закрито 03.11.2020, у вказаному кримінальному провадженні адвокати АО «АВЕР ЛЄКС» надавали професійну правничу допомогу учаснику провадження; 
- у кримінальному провадженні № 42019000000001595 від 25.07.2019 (24.07.2020 підслідність визначена за ГСУ СБУ), у якому адвокати АО «АВЕР ЛЄКС» надавали професійну правничу допомогу учаснику провадження; 
- у кримінальному провадженні № 62019100000001322 від 19.09.2019 (закрито 21.09.2020), у якому адвокати АО «АВЕР ЛЄКС» надавали професійну правничу допомогу учаснику провадження; 
- у кримінальному провадженні № 62019000000000660 від 16.05.2019 (закрито 20.05.2020), у якому адвокати АО «АВЕР ЛЄКС» надавали професійну правничу допомогу учаснику провадження; 
- у кримінальному провадженні № 42015100000001335 від 07.12.2015 розпочато за заявами адвокатів АО «АВЕР ЛЄКС» (т.2 а.с.149-155), закрито 27.02.2021, у якому адвокати АО «АВЕР ЛЄКС» надавали професійну правничу допомогу учаснику провадження;
- у кримінальному провадженні № 42018000000001088 від 05.05.2018, закрито 28.12.2019, у вказаному кримінальному провадженні адвокати АО «АВЕР ЛЄКС» надавали професійну правничу допомогу учаснику провадження;
- у кримінальному провадженні № 42017000000003432 від 27.10.2017, закрито 08.03.2023, у якому адвокати АО «АВЕР ЛЄКС» надавали професійну правничу допомогу учаснику провадження;
- у кримінальному провадженні № 42019000000000940 від 23.04.2019 (закрито 19.09.2020), саме за заявою ОСОБА_1 зареєстровано кримінальне провадження;
- у кримінальному провадженні № 62019100000001789 від 25.11.2019, закрито 20.12.2019, у якому адвокати АО «АВЕР ЛЄКС» надавали професійну правничу допомогу учаснику провадження; 
- у кримінальному провадженні № 42019110340000011 від 05.02.2019, 17.12.2019 передано до суду, у якому адвокати АО «АВЕР ЛЄКС» надавали професійну правничу допомогу учаснику провадження; 
- у кримінальному провадженні № 62019000000000264 від 05.03.2019 (скеровано до суду 25.08.2020), вказане кримінальне провадження розпочато за заявою адвоката АО «АВЕР ЛЄКС»; 
- у кримінальному провадженні № 62019000000001734 від 12.11.2019 (закрито 25.06.2020), вказане кримінальне провадження розпочато за заявою адвоката АО «АВЕР ЛЄКС» ОСОБА_1;
- у кримінальному провадженні № 42017000000002864 від 08.09.2017 (закрито 22.05.2020), вказане кримінальне провадження розпочато за заявою адвоката АО «АВЕР ЛЄКС»; 
- у кримінальному провадженні № 62019000000000378 від 28.03.2019 (закрито 04.03.2020), вказане кримінальне провадження розпочато за заявою адвоката АО «АВЕР ЛЄКС»; 
- у кримінальному провадженні № 62019000000000912 від 20.06.2019 (закрито 03.03.2020), у якому адвокати АО «АВЕР ЛЄКС» надавали професійну правничу допомогу учаснику провадження;
- у кримінальному провадженні № 62018000000000022 від 26.12.2018 (закрито 08.07.2020) у якому адвокати АО «АВЕР ЛЄКС» надавали професійну правничу допомогу учаснику провадження;
- у кримінальному провадженні № 62019000000000278 від 06.03.2019 (закрито 30.09.2020), у якому адвокати АО «АВЕР ЛЄКС» надавали професійну правничу допомогу учаснику провадження. 
Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , як першому заступнику Директора ДРБ та як колишньому адвокату (захиснику) в АО «Авер Лєкс», який надавав професійну правничу допомогу у кримінальних провадженнях, що розслідувались та розслідуються органами ДБР, була відома інформація сторони захисту, зокрема, яка становить адвокатську таємницю, що впливає на оцінку ним обставин, які є предметом дослідження у кримінальних провадженнях, пов`язаних із досудовим розслідуванням, та створює певні ризики в його об`єктивності.
Окрім того, у листі від 03.11.2020 №32371-20 Національне агентство з питань запобігання корупції на листи керівника Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань В. Чобітка від 02.10.2020 №10-10-22270 та від 27.10.2020 №10-10-24110, стосовно врегулювання потенційного конфлікту інтересів у ОСОБА_1 , повідомило, що ОСОБА_1 є користувачем Єдиного реєстру досудових розслідувань та має доступ до даних про кримінальні провадження, та здійснював представництво колишнього біглого президента ОСОБА_2 у КП № 42017000000003538, досудове розслідування в якому здійснює ДБР.
Отже, наявність у ОСОБА_1 приватного інтересу у кримінальному проваджені №42017000000003538 зумовлена, зокрема, тим, що:
- як адвокат, який здійснював захист підозрюваного, тобто діяльність, протилежну діяльності представників сторони обвинувачення, у тому числі слідчих, ОСОБА_1 має сформоване професійне бачення обставин кримінального правопорушення, що є предметом досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні, що буде впливати на об`єктивність та неупередженість реалізації ним службових повноважень, пов`язаних із досудовим розслідуванням згаданих кримінальних проваджень; 
- ОСОБА_1 як адвокату, який здійснював захист підозрюваного у зазначених кримінальних провадженнях, була відома інформація сторони захисту, у тому числі та, що становить адвокатську таємницю, яка впливає на оцінку ним обставин, що є предметом дослідження у згаданому кримінальному провадженні; 
- ураховуючи систематичні дії як адвоката, який здійснював захист підозрюваного, спрямовані на відвід одного із прокурорів у кримінальному провадженні, ОСОБА_1 має сформоване ставлення до роботи цього прокурора як процесуального керівника у досудовому розслідувані, що буде впливати на об`єктивність та упередженість реалізації ОСОБА_1 службових повноважень, пов`язаних із досудовим розслідуванням згаданого кримінального провадження.
Щодо повноважень позивача як першого заступника Директора ДБР та щодо можливості впливу на хід досудового розслідування у перелічених кримінальних провадженнях, слід зазначити наступне. 
Як зазначалося вище, з 01.07.2020 набрав чинності розділ І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», яким змінено редакцію пункту 8 частини першої статті 3 КПК України та до переліку осіб, що є керівниками органу досудового розслідування, віднесено посаду першого заступника Директора ДБР, яку обіймав ОСОБА_1 .
Пунктом 8 частини першої статті 3 КПК України визначено, що керівник органу досудового розслідування - начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, перший заступник або заступник Директора ДБР, керівник (начальник) Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу органу ДБР, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України та його заступники, які діють у межах своїх повноважень.
Відповідно до частини першої статті 39 КПК України керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування. 
Повноваження керівника органу досудового розслідування визначені частиною другою статті 39 КПК України, а саме:
1) визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих; 
2) відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування вмотивованою постановою за ініціативою прокурора або з власної ініціативи з наступним повідомленням прокурора та призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування; 
3) ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування, давати слідчому письмові вказівки, які не можуть суперечити рішенням та вказівкам прокурора; 
4) вживати заходів щодо усунення порушень вимог законодавства у випадку їх допущення слідчим; 
5) погоджувати проведення слідчих (розшукових) дій та продовжувати строк їх проведення у випадках, передбачених цим Кодексом; 
6) здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого; 
7) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Відповідно до розділу ІІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Офісу Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298, право доступу до відомостей, внесених до Реєстру, мають керівники органів прокуратури, досудового розслідування, дізнання (за винятком посадових осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту), а також слідчі та дізнавачі (уповноважені особи інших підрозділів) органів поліції, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, Державного бюро розслідувань, детективи Національного бюро - у межах кримінальних правопорушень, щодо яких цими органами проводиться досудове розслідування та здійснюється контроль за додержанням вимог кримінального процесуального законодавства.
Таким чином, з аналізу вищезазначеного слідує, що з 01.07.2020 потенційний конфлікт інтересів у позивача не мав чітких меж сфери його врегулювання, що унеможливило визначення обсягу обмеження його повноважень, як керівника органу досудового розслідування, що передбачено статтями 30-32 Закону України «Про запобігання корупції».
Отже, зважаючи на процесуальний статус ОСОБА_1 «керівник органу досудового розслідування» та наявність приватного інтересу у вищезазначених кримінальних провадженнях, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що з 01.07.2020 у позивача був наявний потенційний конфлікт інтересів у сфері виконання службових обов`язків, пов`язаний з досудовим розслідуванням ДБР зазначених кримінальних проваджень.
При цьому, як вірно зауважено судом першої інстнації, ОСОБА_1 був користувачем Єдиного реєстру досудових розслідувань та мав доступ до даних про кримінальні провадження, які розслідуються слідчими органів ДБР (центрального апарату та територіальних підрозділів), а тому міг переглядати відомості, у тому числі, які становлять його приватний інтерес.
Таким чином, повноваження керівника органу досудового розслідування надають можливість здійснювати безпосередній вплив на хід досудового розслідування не тільки у кримінальних провадженнях, про наявність потенційного конфлікту інтересів у яких позивач поінформував т.в.о. Директора ДБР ОСОБА_3 рапортом від 17.01.2020, а й у всіх без виключення кримінальних провадженнях, в яких професійну правничу допомогу надають адвокати АО «АВЕР ЛЄКС» і досудове розслідування у яких здійснюється та буде здійснюватися ДБР.
Разом з тим, суд першої інстанції вірно зауважив, відсутність з боку ОСОБА_1 вчинених ним дій та прийнятих рішень, у тому числі з питань, що можуть впливати на роботу осіб, які є учасниками кримінального провадження, хід та результати якого становлять приватний інтерес, на стороні обвинувачення, лише вказує на недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, а не на відсутність у ОСОБА_1 таких службових повноважень, які зумовлюють виникнення потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер, що зумовлене своєю чергою перебуванням ОСОБА_1 на посаді першого заступника Директора ДБР як керівника органу досудового розслідування. 
Таким чином, з встановлених судом обставин підтверджується наявність потенційного конфлікту в позивача, що має постійний характер.
Щодо врегулювання інтересів шляхом переведення на іншу посаду, слід зазначити наступне.
30.10.2020 в.о. Директора ДБР ОСОБА_5 ініціював бесіду із першим заступником Директора ДБР ОСОБА_1.
У ході бесіди в.о. Директора ДБР ОСОБА_5 вказав на те, що наявний у ОСОБА_1 потенційний конфлікт інтересів має постійний характер і не може бути врегульований шляхом усунення його від виконання завдань, вчинення дій, прийняття рішень чи участі в його прийнятті, обмеження його доступу до інформації, перегляду його повноважень та функцій, позбавлення приватного інтересу, як це передбачено вимогами статей 30 - 32 Закону України «Про запобігання корупції».
У зв`язку з викладеними обставинами, в.о. Директора ДБР ОСОБА_5 констатував, що за таких обставин, необхідними та єдиними можливими способами врегулювання наявного у першого заступника Директора ДБР ОСОБА_1 потенційний конфлікту інтересів, залишаються, передбачені статтею 34 Закону України «Про запобігання корупції» способи:
1) переведення, за згодою особи, на іншу вакантну посаду, яка за своїми характеристиками відповідає особистим та професійним якостям особи; 
2) а у разі відсутності згоди особи на переведення - звільнення особи з займаної посади.
Отже, в.о. Директора ДБР ОСОБА_5 у ході проведення бесіди 30.10.2020 на виконання вимог частини першої статті 34 Закону України «Про запобігання корупції» запропонував ОСОБА_1 врегулювати, наявний у нього конфлікт інтересів шляхом надання згоди на переведення на посаду, яка за своїми характеристиками відповідає його особистим та професійним якостям особи для подальшого його проходження служби та у зв`язку із цим перейти до обрання вакантної посади.
Проте, в ході продовження бесіди позивач не погодився із позицією НАЗК щодо наявності у нього потенційного конфлікту інтересів, який мав постійний характер, заперечував висновки висловлені у листі НАЗК, наполягав на можливості врегулювання потенційного конфлікту інтересів в інший спосіб, відмінний від переведення на іншу посаду або звільнення з посади. 
Разом з тим, слід зауважити, що перший заступник Директора ДБР ОСОБА_1 може бути переведений не на будь-яку іншу вакантну посаду у ДБР, а лише на ту, яка за своїми характеристиками відповідає його особистим і професійним якостям.
Так, під час судового розгляду встановлено, що згідно з переліком вакантних посад центрального апарату Державного бюро розслідувань станом на 30.10.2020 у ДБР були відсутні рівнозначні вакантні посади, які за своїми характеристиками відповідають особистим і професійним якостям ОСОБА_1 , оскільки у статті 10 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» чітко визначено, що Директор ДБР має лише одного першого заступника.
Відповідно до частини п`ятою статті 9 Закону № 794-VIII територіальні управління ДБР є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. 
Тож, центральний апарат ДБР і територіальні управління є окремими юридичними особами публічного права. Вони мають власні печатки, рахунки, штатні розписи та фонди оплати праці.
Призначення на посади у територіальному управлінні здійснюється його директором у межах компетенції, а не керівництвом центрального апарату ДБР, у зв`язку з чим у ДБР були відсутні правові підстави пропонувати вільні вакантні посади в територіальних управліннях.
Згідно з частинами першою, другою статті 143 Закону № 794-VIII державні службовці можуть бути переведені у системі ДБР за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади, у порядку, визначеному Законом України «Про державну службу». 
Особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі ДБР, у тому числі з територіального управління до центрального апарату ДБР, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади. 
З аналізу вищезазначених норм слідує, що законодавець при регулюванні трудових відносин при проходженні та припиненні державної служби згідно із Законом України «Про Державне бюро розслідувань», встановив відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій службовців (державних службовців та осіб рядового і начальницького складу), та введено особливості щодо проходження служби та реалізації повноважень службовців ДБР. 
Водночас, зазначеною нормою не передбачено механізму переведення особи, що займає посаду рядового та начальницького складу, на посаду, державної служби та навпаки. 
Аналогічний висновок щодо тлумачення статті 143 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 26.05.2022 у справі № 200/11081/20-а (пункт 56), від 24.06.2022 у справі № 200/12306/20-а (пункт 37) та від 29.02.2024 у справі № 640/21715/20.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 обіймав посаду категорії рядового та начальницького складу, у відповідача були відсутні правові підстави пропонувати посади що належать до категорії державної служби, в тому числі заступника керівника Управління правового забезпечення.
Відтак, в.о. Директора ДБР ОСОБА_5 запропоновано ОСОБА_1 врегулювати потенційний наявний у нього конфлікт інтересів шляхом надання згоди на переведення на нижчу вакантну посаду та у зв`язку із цим переходу до обрання нижчої вакантної посади і для подальшого проходження служби в ДБР обрати нижчу вакантну посаду, яка, на думку ОСОБА_1 , за своїми характеристиками відповідає його особистим та професійним якостям особи, за умови, що така посада виключає повторне виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів між службовими обов`язками та його приватними інтересами, тим самим виконати вимоги частини першої статті 34 Закону України «Про запобігання корупції».
Також, в.о. Директора ДБР ОСОБА_5 роз`яснено ОСОБА_1 , що у разі відмови від врегулювання потенційний конфлікту інтересів шляхом переведення на іншу посаду та подачі відповідного рапорту, він підлягатиме звільненню з посади першого заступника Директора ДБР.
При цьому, як наголошено судом першої інстанції, ключовим фактором, що зумовлює можливість врегулювання потенційний конфлікту інтересів за частиною першою статті 34 Закону України «Про запобігання корупції» шляхом переведення на іншу посаду, є бажання особи, яке вона підтверджує у формі надання згоди для переведення на іншу посаду.
Так, відповідно до положень частини другої статті 14-3 Закону № 794-VIII особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі ДБР, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади.
Згідно із пунктом 60 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 743 (далі - Положення № 743), призначення (переведення) осіб рядового та начальницького складу (переміщення по службі) здійснюється:
1) на вищі посади - за конкурсом (у порядку просування по службі); 
2) на рівнозначні посади: за їх згодою - за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади та їх ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення; 
3) на нижчі посади: за їх згодою - за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади та за їх ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення.
При цьому, Положення № 743, яке визначає порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР, їх права та обов`язки, прийняте Кабінетом Міністрів України на виконання вимог частини шостої статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», передбачає, що особи, які проходять службу в ДБР подають рапорт, як підставу надання згоди, звернення із проханням до керівника, інформування про події у ході проходження служби, тощо.
Таким чином, вищезазначені положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини, ставлять прийняття рішення керівника про переведення на іншу посаду у пряму залежність від волевиявлення працівника, адже навіть за наявності формальної згоди від особи рядового і начальницького складу ДБР на переведення на іншу рівнозначну або нижчу посаду, відсутність рапорту такої особи, унеможливлює завершення процедури переведення.
В аспекті потенційного врегулювання конфлікту інтересів у ОСОБА_1 у порядку, визначеному частиною першою статті 34 Закону України «Про запобігання корупції», шляхом переведення на іншу посаду, ключовим фактором була наявність бажання ОСОБА_1 , яку він мав продемонструвати, насамперед, у формі надання згоди для переведення на іншу посаду та подачі відповідного рапорту про переведення.
Отже, на виконання вимог антикорупційного законодавства, оскільки Закон України «Про запобігання корупції» покладає обов`язок на врегулювання конфлікту інтересів не лише на керівника органу, якому стало відомо про наявність конфлікту інтересів, а й на працівника - особу, уповноважену на виконання функцій держави, яка також зобов`язана вжити всіх заходів для його врегулювання, а тому позивач повинен був: 1) надати згоду на врегулювання наявного у нього потенційного конфлікту інтересів, який мав постійний характер, шляхом переведення на іншу посаду; 2) перейти до обрання та обрати іншу нижчу вакантну посаду в ДБР, яка б за своїми характеристиками відповідала його особистим та професійним якостям; 3) подати рапорт на ім`я в.о. Директора ДБР про переведення на іншу посаду.
Разом з тим, слід зазначити, що у разі подання позивачем рапорту про переведення на іншу нижчу посаду, в.о. Директора ДБР ОСОБА_5 вимушений був би відкласти реалізацію наказу ДБР про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади до фактичного вирішення питання про переведення на ініційовану ним посаду. 
Водночас, як свідчать матеріали справи, позивачем не було надано згоди на врегулювання наявного у нього потенційного конфлікту інтересів шляхом переведення на іншу посаду та, відмовившись від обрання іншої нижчої вакантної посади, яка за своїми характеристиками відповідала б його особистим і професійним якостям та яка не створювала реального чи потенційного конфлікту інтересів між службовими обов`язками та його приватними інтересами, не вжив заходів, визначених Положенням № 743.
Натомість, на обов`язок саме активної, а не пасивної участі особи, уповноваженої на виконання функцій держави у процедурі врегулювання конфлікту інтересів, вказують і положення статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до яких, такі особи зобов`язані не лише вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів, але й вживати заходи щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.
Аналогічні вимоги до працівників ДБР законодавець висуває у положеннях статті 15 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», які встановлюють обов`язок працівників ДБР вживати заходів щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України «Про запобігання корупції».
Без згоди позивача для врегулювання потенційного конфлікту інтересів (шляхом переведення), для в.о. Директора ДБР ОСОБА_5 залишався лише безальтернативний спосіб врегулювання такого конфлікту інтересів для усунення порушень вимог Закону України «Про запобігання корупції» - звільнення ОСОБА_1 із посади першого заступника Директора ДБР.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутність згоди ОСОБА_1 на врегулювання конфлікту інтересів у спосіб, передбачений частиною першою статті 34 Закону України «Про запобігання корупції», залишала в.о. Директора ДБР ОСОБА_5 єдиний можливий спосіб врегулювання такого конфлікту інтересів, відповідно до частини другої статті 34 Закону України «Про запобігання корупції» - звільнення особи з займаної посади.
Доводи позивача про те, що з ним 30.10.2020 в.о. Директора ДБР ОСОБА_5 не було проведену співбесіду є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Так, відмову ОСОБА_1 від врегулювання потенційного конфлікту інтересів зафіксовано в Аркуші співбесіди від 30.10.2020, яка проводилась за участі в.о. Директора ДБР ОСОБА_5, про шо свідчить напис «Відмовився» та підпис в.о. Директора ДБР ОСОБА_5 в кінці аркушу співбесіди.
При цьому, Закон України «Про запобігання корупції», який є спеціальним до правовідносин у сфері врегулювання конфлікту інтересів, не встановлює форму та процедуру фіксування відмови особи від врегулювання конфлікту інтересів шляхом переведення.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що наявність технічних порушень під час проведення співбесіди, не свідчить про суттєві порушення процедури звільнення позивача з посади, що може бути підставою для поновлення його на роботі.
Щодо процедури врегулювання конфлікту інтересів та підстави внесення припису НАЗК, слід зазначити таке.
Так, факт існування потенційного конфлікту інтересів не є порушенням вимог Закону, однак його наявність зумовлює необхідність вжиття з боку особи, у якої він виник, заходів, передбачених частині першій статті 28 Закону, а саме: повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів, безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно. 
При цьому, НАЗК не встановлювалися факти, які можуть свідчити про порушення зазначених вимог ОСОБА_1 з огляду на те, що він звертався із відповідним повідомленням до Національного агентства (лист від 01.07.2020), а ДБР вживало заходів щодо врегулювання конфлікту інтересів ОСОБА_1 , а тому в Національного агентства не було підстав для винесення припису.
Разом з тим, судом першої інстанції вірно враховано, що відсутність/наявність припису не може спростовувати самого факту наявності конфлікту інтересів та легітимності підстав для його подальшого усунення чи врегулювання.
Посилання позивача на ту обставину, що відповідач мав можливість здійснити перерозподіл обов`язків першого заступника Директора ДБР із повноваженнями заступників Директора ДБР, колегія суддів відхиляє з огляду на особливості повноважень першого заступника Директора ДБР.
Відповідно до ч. 1 ст.10 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» керівництво діяльністю Державного бюро розслідувань здійснює його Директор, який частину своїх повноважень реалізує спільно із першим заступником Директора Державного бюро розслідувань і заступником Директора Державного бюро розслідувань відповідно до частини другої статті 12 цього Закону.
Разом з тим, стаття 12 зазначеного Закону визначає, що керівництво діяльністю Державного бюро розслідувань здійснює його Директор, який частину своїх повноважень реалізує спільно із першим заступником Директора Державного бюро розслідувань і заступником Директора Державного бюро розслідувань відповідно до частини другої статті 12 цього Закону.
Тобто, так чи інакше, повноваження першого заступника Директора ДБР чи його заступників стосуються діяльності ДБР та повноважень Директора ДБР.
Зокрема частиною 2 зазначеної норми Закону визначено, що повноваження з питань, передбачених пунктами 2, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 19 частини першої цієї статті, Директор Державного бюро розслідувань реалізовує за погодженням із першим заступником та заступником Директора Державного бюро розслідувань, а рішення з питань діяльності територіальних органів, передбачених пунктами 4 і 5 частини першої цієї статті, також за поданням директорів територіальних органів Державного бюро розслідувань.
Такі повноваження стосуються також повного доступу до реєстру досудових розслідувань, держаної таємниці, тощо.
Щодо доводів позивача про те, що його було звільнено в період його перебування на стаціонарному лікуванні, а тому наказ Державного бюро розслідувань від 30 жовтня 2020 року №658-ос підлягають безумовному скасуванню, то колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.
Так, наказом Державного бюро розслідувань від 30.10.2020 № 658-ос ОСОБА_1 звільнено зі служби в запас з посади першого заступника Директора ДБР 02 листопада 2020 року з достроковим розірванням контракту про проходження служби у Державному бюро розслідувань від 01 вересня 2020 року № 202, про що листом від 02 листопада 2020 року проінформовано НАЗК.
Таким чином, оскаржуваний наказ було прийнято 30.10.2020, тоді як позивач перебував на лікарняному з 02.11.2020.
Щодо звільнення позивача з 02.11.2020, то колегія суддів зазначає, що наказ про звільнення прийнято 30.10.2020 (п`ятниця), тоді як перший робочий день 02.11.2020 (понеділок).
Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне наголосити на тому, що під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем не висловлювалося жодних доводів щодо неправомірності звільнення останнього зі служби під час тимчасової непрацездатності. Ці обставини не були предметом дослідження суду. Сам факт наявності у справі листа непрацездатності не свідчить, що позивач посилався на таку підставу незаконності його звільнення як перебування на лікуванні. 
Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 32 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2020 р. № 743 особи рядового та начальницького складу зобов`язані повідомляти безпосередньому керівникові (начальникові) про місце свого перебування під час відпустки та у разі відсутності на службі з інших поважних причин (перебування на лікарняному тощо).
Між тим, колегією суддів було встановлено, що позивачем не було повідомлено відповідача 02.11.2020 про його перебування на стаціонарному лікування з 02.11.2020, будь-яких доказів матеріали справи також не містять, а тому доводи позивача в цій частині щодо незаконності наказу відповідача стосовно його звільнення в день перебування на лікуванні є безпідставними та необґрунтованими. Окрім того, наказ про звільнення позивача було винесено 30 жовтня 2020 року і позивач, перебуваючи на посаді першого заступника директора ДБР, не міг не знати про такий наказ.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції. 
За змістом п. 17, 18 Положення №743 для осіб рядового та начальницького складу встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.
Несення чергової служби особами рядового та начальницького складу може здійснюватися понад установлену тривалість робочого часу.
У разі встановлення режимів підвищеної готовності, надзвичайної ситуації, введення надзвичайного або воєнного стану, а також у зв`язку із службовою необхідністю особи рядового та начальницького складу несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні, святкові та неробочі дні.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваний наказ Державного бюро розслідувань від 30 жовтня 2020 року №658-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника Директора Державного бюро розслідувань є правомірним та скасуванню не підлягає.
Щодо решти позовних вимог, то вони також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними.
З огляду на зазначені доводи та обґрунтування, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для заявлення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені (прийняті) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.
Колегія суддів вважає вірними доводи позивача про те, що суд першої інстанції помилково вирішив справу в порядку спрощеного позовного провадження замість розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Згідно ч. 4 ст. 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що п. 1 ч. 6 статті 12 КАС України встановлює, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Разом з тим, відповідно до ч.2 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.3 статті 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
З аналізу частин 1 і 2 статті 257 КАС України висновується, що справи незначної складності, які визначені частини шостої статті 12 КАС України та перелік яких не є вичерпним, розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження в безальтернативному порядку.
При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Таким чином, враховуючи, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який значно перевищує встановлеий розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб для визначення складності справи, а ту обставуну, що позивач є службовою особою, яка відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" займає відповідальне становище, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір належить розглядати за правилами загального позовного провадження.
Отже, як вбачається з позовних вимог та матеріалів справи, даний спір мав бути розглянутий, з урахуванням вимог статті 12 КАС України, за правилами загального позовного провадження та за правилами статті 264 КАС України.
Разом з тим, судом першої інстанції ухвалою від 09.09.2025 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, чим порушено вимоги ст. 12, 257 КАС України, та порушено сам порядок розгляду даного спору, визначений ст. 264 КАС України.
Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно п.4 ч. 1, абз.2 ч. 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Зважаючи на викладене, оскільки суд першої інстанції в порушення вимог ст.12, 257, 264 КАС України розглянув цей спір в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для його скасування, а тому оскаржуване рішення слід скасувати.
Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає, з підстав наведених вище.
Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Файдюк В.В.

Повний текст виготовлено: 09 березня 2026 року.