Номер провадження: 33/813/500/26
Номер справи місцевого суду: 495/1798/25 
Головуючий у першій інстанції Братків І. І. 
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2026 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Царенко Олександра Олександровича
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Царенко Олександра Олександровича на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 січня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 січня 2026 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. З позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Звільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від сплати судового збору на підставі п. 12 ст. 5 Закону України “Про судовий збір”.

Як вбачається з постанови суду першої інстанції, 18.03.2025 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №269073 від 12.03.2025 з доданими до нього матеріалами відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення 12.03.2025 о 03:23 год. в м. Білгород-Дністровський, по вул. Пирогова керував авто ВАЗ 21150 НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд пройшов за допомогою драгеру, тест №01341, результат 0,76 проміле під відеофіксацію, чим порушив п. 2.9.а ПДР - керування ТЗ особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що знижують увагу та швидкість реакції.
Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокат Царенко О.О. подав апеляційну скаргу в якій також міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Адвокат Царенко О.О. просить поновити строк на апеляційне оскарження, з підстав того, що 15.01.2026 року суддею першої інстанції було проголошено лише резолютивну частину оскаржуваної постанови. При цьому, під час оголошення резолютивної частини у судовому засіданні було прямо зазначено, що повний текст судового рішення буде виготовлений протягом трьох днів. Проте, протягом трьох днів так і не було виготовлено повного тексту. Акцентується увага на тому, що захисником вживались усі можливі та залежні від нього заходи для своєчасного отримання повного тексту постанови з метою її оскарження, що підтверджується неодноразовими письмовими зверненнями до суду з цього приводу. Повний текст оскаржуваної постанови було отримано лише 23 січня 2026 року, та 02.02.2026 року подано апеляційну скаргу, тобто в межах 10 ти денного строку з дня отримання копії постанови.
В апеляційній скарзі, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Царенко О.О. посилаючись неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 січня 2026 року по справі № 495/1798/25 та закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що зазначені у матеріалах справи обставини не відповідають фактичним обставинам події та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Зокрема, ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом у момент, на який посилається орган, що склав протокол про адміністративне правопорушення та вказаний факт прямо спростовується відеозаписом, який долучений до протоколу. Акцентується увага на тому, що із зазначеного відеозапису не вбачається жодних об`єктивних даних, які б підтверджували факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , зокрема відсутні кадри, на яких зафіксовано його перебування за кермом, рух транспортного засобу під його керуванням, або вчинення ним будь-яких дій, що свідчили б про виконання функцій водія та наявність самого транспортного засобу яким начебто керував ОСОБА_1 .. На думку захисту, наявні у справі докази не підтверджують інкриміновану ОСОБА_1 подію вчиненого адміністративного правопорушення, а викладені у протоколі твердження не ґрунтуються на фактичних даних та є припущенням.
Також, в скарзі зауважується, що всупереч вимогам чинного законодавств, інспектор Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старший лейтенант поліції Майченко В.С. не забезпечив зібрання належних та допустимих доказів на обґрунтування тих обставин, які він вказав в протоколі, а також вказується порушення процедури фіксації адміністративного правопорушення.
Крім того, просить звернути увага, щодо неврахування судом першої інстанції того, що відносно військовослужбовців діє спеціальний порядок їх огляду на стан сп`яніння, визначений приписами ст. 266-1 КУпАП. Наголошується, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому проведений огляд без участі посадової особи ВСП ЗСУ, як того вимагають приписи ст. 266-1 КУпАП, є недійсним та не може бути використаний як належний і допустимий доказ у справі, а за відсутності законного та дійсного огляду на стан сп`яніння відсутні й об`єктивні дані, які б беззаперечно підтверджували факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, думку захисника ОСОБА_1 адвоката Царенко О.О. який просив поновити строк на апеляційне оскарження, як такий що пропущений з поважних причин, підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з наведених у ній мотивів та провадження закрити. Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи клопотання про поновлення строку та доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.
Висновки за результатами розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Вирішуючи питання про поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження апеляційний суд дійшов наступного.
Строк на оскарження постанови, винесеної суддею у справі про адміністративне правопорушення, може бути відновлений апелянту тільки у разі, коли він пропущений з поважних причин.
Як свідчать матеріали справи, в судовому засіданні 15.01.2026 року в присутності адвоката Царенко О.О. було проголошено вступну та резолютивну частину постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.
19.01.2026, 20.01.2026, 22.01.2026 адвокат звертався до суду з заявою про отримання повного тексту судового рішення.
Відповідно до розписки, копію постанови адвокатом Царенко О.О. отримано 23.01.2026 року, а апеляційну скаргу подав 02.02.2026 року.
І як вбачається з ЄДРСР загальний доступ до постанови було забезпечено 26.01.2026 року.
Згідно зі ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
За наведених обставин, та з точки зору дотримання права особи, що подала апеляційну скаргу, на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, з врахуванням того, що неодноразово вживались заходи для отримання повного тексту оскаржуваної постанови, апеляційний суд вважає за можливе поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що оскаржувана постанова прийнята судом першої інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, апеляційний суд приходить наступного висновку.
Згідно з положеннями ст. ст. 245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону районним судом дотримано у повному обсязі.
Як убачається з оскаржуваної постанови районний суд в повному обсязі виконав вимоги ст. 280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР №269073 від 12.03.2025 року; рапорт складений інспектором ВРПП Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Майченко В.С. від 12.03.2025; чек Drager відповідно до якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння – 0,76 проміле; акт огляду на стан сп`яніння; направляння на огляд до КНП “Білгород-Дністровська МБЛ” від 12.03.2025; довідку про наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія; відео з нагрудних камер поліцейських.
Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного перегляду справи.
На переконання апеляційного суду вказані процесуальні та інші документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють відповідні правові відносини та які є предметом судового розгляду, а тому доводи апеляційної скарги про недопустимість доказів, припущеннях, порушеннях поліцейським Інструкції при складанні матеріалів є необґрунтованими.
Апеляційним судом зауважується, що ОСОБА_2 після продуття алкотестера, був згоден з його результатами, чек Alcotest Drager, та вказував що пив пиво, протокол підписав без жодних зауважень.
Таким чином, поліцейськими в повному обсязі виконано вимоги ст. 266 КУпАП.
Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом та про порушення порядку його огляду на стан сп`яніння були предметом дослідження в суді першої інстанції. Таким обставинам суд надав правильну і неупереджену оцінку, яка обґрунтовано викладена у мотивувальній частині судового рішення та не потребує додаткового правового аналізу. Сукупність наявних у справі доказів беззаперечно підтверджують, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом за обставин, зазначених у протоколі, який ним же підписано без зауважень, та не викликає сумнівів у доведеності даного факту.
Відеозапис на переконання апеляційного суду є належним доказом на ньому зафіксовано процедуру огляду, якою підтверджуються склад правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, за якою притягнуто ОСОБА_1 ..
Посилання останнього на розбіжності у часі, зазначені в акті огляду та у протоколі про адміністративне правопорушення, не викликають сумнівів у дійсних обставинах справи, не виключають належність і допустимість таких доказів та не можуть бути підставою для визнання огляду на стан сп`яніння і його результатів недійсними.
Крім того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 , або його захисником подавалась заява у порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів з приводу перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу відносно нього за ч.1 ст. 130 КУпАП, або фальсифікації змісту складеного протоколу, який був підписаний ОСОБА_1 .. Також не надано, та матеріали справи не містять відомостей про звернення до суду в порядку КАСУ, щодо оскарження дій працівників поліції.
Посилання захисника на вимоги ст. 266- 1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що ґрунтуються на помилковому розумінні норм права.
Необхідності у залученні працівників ВСП на місці проходження огляду у працівників поліції не було, так як огляд проводився стосовно ОСОБА_1 в порядку ст. 266 КУпАП, як водія транспортного засобу, а не як військовослужбовця.
Загалом, доводи наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджуються із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів.
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 січня 2026 року.

Апеляційну скаргу захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Царенко Олександра Олександровича - залишити без задоволення, а постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 січня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов