Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків 
19 березня 2026 р. справа № 520/25509/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Григорова Д.В., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Управління у справах ветеранів Харківської районної державної адміністрації (шосе Григорівське, буд. 52, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61098, код ЄДРПОУ: 46063793) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправною відмову Управління у справах ветеранів Харківської районної державної адміністрації у встановленні ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та видачі відповідного посвідчення;
- зобов`язати Управління у справах ветеранів Харківської районної державної адміністрації прийняти рішення про встановлення ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника України.
В обґрунтування позовних вимог позивачкою зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено у встановленні їй статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та видачі відповідного посвідчення.
Ухвалою суду від 20.10.2025р. прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі. Ухвалою суду від 27.01.2026р. замінено відповідача - Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації на Управління у справах ветеранів Харківської районної державної адміністрації розпочавши розгляд справи спочатку.
Представником Управління у справах ветеранів Харківської районної державної адміністрації до суду подано відзив на адміністративний позов, у якому останній зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.
З урахуванням викладеного суд вважає можливим розгляд та вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, які є достатніми та належними.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 . 'Відповідно до копії свідоцтва про народження від 23.01.2020р. серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 . ОСОБА_2 проходив службу цивільного захисту в ГУ ДСНС України в Харківській області. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 загинув, про що видано свідоцтво про смерть від 09.04.2024р. серії НОМЕР_4 .
Згідно з довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 13.05.2024р. №178/640, загиблий ОСОБА_2 дійсно брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України перебуваючи в м. Харків.
Відповідно до постанови голови центральної лікарсько-експертної комісії (а.с. 16 зв.), поранення головного майстер-сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_2 "вибухова травма", яке стало причиною його смерті, так, отримане під час виконання службових обов`язків, у період дії воєнного стану під час безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
В подальшому, 18.06.2024р. Управлінням соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації видано довідку №3322ВС, згідно якої ОСОБА_1 є матір`ю, опікуном дитини - віком до 14 років ОСОБА_3 , яка має статус член сім`ї загиблого (померлого) захисника чи захисниці України відповідно до п.5 ч.1 ст. 101 та право на пільги відповідно до статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 29.05.2025р. по справі №631/1764/24 встановлено факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з квітня 2009 року до 04 квітня 2024 року.
Згідно ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Разом з тим, ОСОБА_1 22.08.2025р. звернулася до Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації із заявою про надання статусу члена сім`ї загиблого(померлого) Захисника чи Захисниці України. Проте, Управління листом від 25.08.2025р. №3942ВС повідомлено позивачку, що проживання сім`єю без шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, прав спільної сумісної власності на майно, однак не є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Таким чином, в управління відсутні правові підставі для встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни чи члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, оскільки визнання судом факту проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем за відсутності реєстрації шлюбу не є підставою визнання її одним із подружжя відповідно до Кодексу та Закону №3551.
Не погоджуючись з наведеним, позивачка звернулася до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).
Відповідно до статті 1-1 Закону №3551-XII державна політика соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України - цілеспрямована, системна діяльність органів державної влади щодо забезпечення соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України шляхом надання їм пільг і гарантій соціального захисту відповідно до законодавства. Державна політика у сфері соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України формується та реалізується на принципах соціальної справедливості під час встановлення обсягу пільг та гарантій, комплексності під час формування та реалізації заходів адаптації ветеранів війни до мирного життя, належного фінансового забезпечення передбачених законом пільг та гарантій зазначеній категорії громадян, відкритості та рівного доступу до інформації про державні пільги та гарантії, механізми їх реалізації, доступу до реалізації права на отримання всіх пільг та гарантій, прозорості та підзвітності діяльності органів державної влади, їх посадових осіб у сфері соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України.
До сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать, зокрема, сім`ї осіб рядового та начальницького складу Державної служби України з надзвичайних ситуацій, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь, зокрема, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України ( п.5 ч.1 ст.10-1 Закону №3551-XII).
Згідно з ч.4 ст.10-1 Закону №3551-XII ( з 02.05.2025р. це частина 5) до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у цій статті, належать: батьки; один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.
Порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України визначається Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст.10-1 Закону №3551-XII). Такий Порядок Уряд затвердив Постановою від 23 вересня 2015 р. № 740 (далі -Порядок).
Згідно з п.3 Порядку, статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України надається заявникам з числа членів сімей осіб, зазначених у пунктах 2-6 частини першої статті 10- -1 Закону №3551-XII ( у нашому випадку, це п.5 ч.1 ст.10-1 Закону №3551-XII).
Відповідно до п.4 Порядку, підставою для надання заявникам статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України є: для заявників з числа членів сімей осіб (крім осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, та працівників підприємств, установ, організацій), зазначених у пункті 5 частини першої статті 10-1 Закону №3551-XII: свідоцтво про смерть або рішення суду про визнання безвісно відсутнім; документи про безпосередню участь особи, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, постанова (рішення) відповідної військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії (крім випадків, коли особа пропала безвісти).
Згідно з п.13 Порядку, рішення про надання (відмову у наданні) статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України приймається місцевим структурним підрозділом з питань ветеранської політики за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника в місячний строк з дня надходження заяви (заяви в електронній формі).
Відповідно до п.16 Порядку, місцевий структурний підрозділ з питань ветеранської політики за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника відмовляє заявнику у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України у разі:1) якщо заявник не належить до осіб, зазначених в частині четвертій статті 10 -1 Закону (наразі ч.4 є частиною 5); 2) відсутності необхідних документів, визначених пунктом 4 цього Порядку, з урахуванням положень, передбачених пунктом 14 цього Порядку; 3) подання неправдивих відомостей; 4) виявлення підробок у поданих документах; 4-1) наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення заявником умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, або умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного порядку; 5) виключено на підставі Постанови КМ № 579 від 16.05.2025; 6) коли причина смерті внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання особи, яка загинула (пропала безвісти) або померла, не пов`язана із безпосередньою участю в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення або заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Рішення місцевого структурного підрозділу з питань ветеранської політики, прийняте за результатами розгляду заяви, може бути оскаржене відповідно до Закону України “Про адміністративну процедуру” та/або в судовому порядку.
Згідно п. 19 Порядку, посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України видається за бажанням заявника відповідно до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 (ЗП України, 1994 р., № 9, ст. 218), - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2025 р. № 579.
Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Аналізуючи наведені обставини, у поєднанні з відповідними нормативними положеннями, судом висновується, що позивачці було відмовлено у спірному статусі та видачі відповідного посвідчення з огляду на пп.1 п.16 Порядку, з посиланням на ст.21 СК України, що до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у цій статті, належать: один із подружжя, який не одружився вдруге, однак, як вважав відповідач, позивачка не належить до членів сім`ї загиблого Захисника Матюшенка В.О., позаяк встановлений у судовому порядку факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зумовив виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Однак, приймаючи таке рішення відповідач не врахував того, що статус, який бажала набути позивачка, є член сім`ї загиблого захисника. В свою чергу, ст.3 СК України чітко наголошує, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Як вже зазначалося, рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 29.05.2025р. по справі №631/1764/24 встановлено факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу позивачки та ОСОБА_2 в період з квітня 2009 року до 04 квітня 2024 року.
Вищевказаним рішенням суду було встановлено обставини наявності між позивачкою та померлим ОСОБА_2 взаємних прав та обов`язків як сім`ї, які виразились у веденні спільного господарства, наявності спільного бюджету, спільного благоустрою будинку, що виразилось у його ремонті, купівлі меблів, предметів домашнього побуту, спільного святкування у колі різних та друзів, придбаванні автомобілю, вихованні спільної доньки тощо.
Таким чином, посилання відповідача на ст.21 СК в світлі того, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя є незаконними, оскільки вагомим у справі є не права та обов`язки подружжя, а права та обов`язки сім`ї, яка була у позивачки з загиблим Захисником України ОСОБА_2 та їх спільною донькою, статус члена якої позивач бажає набути.
Крім того, суд зазначає, що посилаючись на ст.21 СК України, відповідач, всупереч своїх повноважень, вдався до оцінки рішення суду, а такими повноваженнями наділені виключно суди вищих інстанцій.
Інших підстав, передбачених п.16 Порядку для відмови позивачу у наданні спірного статусу, відповідачем не встановлено, як не встановлено також обставин того, що наразі позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком.
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем протиправно відмовлено позивачці у наданні їй спірного статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України.
Стосовно зобов`язання відповідача прийняти рішення про встановлення позивачці статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та видати їй посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника України, суд виходить з того, згідно абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
При цьому суд вказує, що згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
З огляду на наявність дискреційних повноважень органів соціального захисту населення з встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про встановлення позивачці статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та видати їй посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника України є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Разом з тим, суд вбачає підстави, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, для виходу за межі заявлених позовних вимог та необхідність зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивачки про встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні та прийняти відповідне рішення.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову частково.
На підставі викладеного та керуючись статтями 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково, вийти за межі позовних вимог.
Визнати протиправною відмову Управління у справах ветеранів Харківської районної державної адміністрації у встановленні ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та видачі відповідного посвідчення.
Зобов`язати Управління у справах ветеранів Харківської районної державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.08.2025р. про встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України та ухвалити відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Управління у справах ветеранів Харківської районної державної адміністрації (код ЄДРПОУ: 46063793) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні) 48 коп. Решту судових витрат залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя Д.В. Григоров