ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року 

м. Київ

cправа № 910/6151/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий, Бакуліна С.В., Баранець О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Грабовського Д.А.

та представників
Позивача: Павлов Р.В.
Відповідача : Іванов О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025
(головуючий - Тищенко А.І., судді Михальська Ю.Б., Мальченко А.О.)
у справі №910/6151/25
за позовом Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будеволюція"
про стягнення 19 647 660, 88 грн,
ВСТАНОВИВ:
1. У зв`язку із запланованою відпусткою судді Мамалуя О.О. склад судової колегії суду касаційної інстанції змінився, що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 26.01.2026.

Короткий зміст позовних вимог
2. Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації (далі - Департамент, позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДЕВОЛЮЦІЯ" (далі- ТОВ"БУДЕВОЛЮЦІЯ", відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 19 647 660,88 грн, з яких: 13 597 770,59 грн безпідставно збережені грошові кошти пайової участі, 4 827 208,56 грн інфляційні втрати та 1 222 681,73 грн 3% річних.
3. Позовні вимоги, з посиланням на ст.19, 144 Конституції України, ст.509, 526, 625, 1212 Цивільного кодексу України, мотивовані тим, що відповідач, як замовник будівництва введеного в експлуатацію, не виконав свого обов`язку щодо укладення з органом місцевого самоврядування договору пайової участі та сплати пайового внеску щодо об`єкта будівництва у визначені законодавством строки, чим порушив вимоги пп. 3 та пп. 4 абз. 2 п. 2 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 132-IX) і права та інтереси територіальної громади міста Києва. Отже, відповідач замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, який за розрахунком позивача становить 13 597 770,59 грн, а тому зобов`язаний повернути ці кошти як безпідставно збережені. Зважаючи на несплату пайового внеску, позивачем нараховано інфляційні втрати та відсотки річні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 13 597 770, 59 грн безпідставно збережених грошових коштів пайової участі, 4 827 208, 56 грн інфляційних втрат, 1 222 681, 73 грн 3% річних та 235 771, 93 грн судового збору.
5. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не сплатив позивачу, передбачений абзацом першим пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX пайовий внесок, у зв`язку з чим в останнього перед місцевим бюджетом утворилася заборгованість, яка складає 13 597 770,59 грн, що підтверджено належними доказами, наявними в матеріалах справи. Зважаючи на несвоєчасну сплату пайового внеску судом першої інстанції також, стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати.
6. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025, рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.
7. Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що з урахуванням доказів поданих до суду апеляційної інстанції вся територія забудови площею 35,5 га фактично становить єдиний функціональний масив (мікрорайон), де ТОВ "Будеволюція" здійснює поетапне будівництво житлових будинків та об`єктів інфраструктури в рамках одного проєкту. Наявність садків і шкіл у затвердженому проєкті підтверджує, що відповідач виконав (або зобов`язаний виконати) обсяг робіт із створення соціальної інфраструктури в районі забудови. Відповідно до пункту 4.1 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15.11.2016 № 411/1415, до пайової участі у розвитку інфраструктури не залучаються замовники у разі нового будівництва та/або реконструкції на території міста Києва об`єктів будівництва, за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури (дошкільні навчальні заклади, загальноосвітні навчальні заклади). Також підпункт 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-ІХ визначає, що пайова участь не сплачується, зокрема, у разі будівництва: - будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; - об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури. За вказаних обставин, колегія суддів вказує на те, що відповідач звільнений від сплати пайового внеску.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
8. Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі. 
9. У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що постанову прийнято з неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права, згідно пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував частини 2, 4, 8 статті 80, частини 1, 2, 3 статті 269 ГПК України без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16.10.2025 у справі № 910/12561/23, від 07.11.2025 у справі № 910/12561/23, від 28.02.2024 у справі № 910/12005/22, від 01.07.2021 у справі № 46/603,від 13.04.2021 у справі № 909/722/14, від 27.06.2023 у справі № 910/161/181/18.
10. Також скаржник зазначає, що відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України:
- відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо питання застосування підпункту 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-ІХ стосовно сплати пайової участі у випадку передбачення будівництва об`єкту соціальної інфраструктури виключно у затвердженій проєктній документації, однак, такі об`єкти соціальної інфраструктури не будуються та не вводяться в експлуатацію одночасно із житловими будинками об`єкта будівництва, при цьому об`єкт основного призначення введено в експлуатацію відповідно до законодавства;
- відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо питання застосування підпункту 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ стосовно сплати пайової участі у випадку будівництва об`єкту соціальної інфраструктури на земельній ділянці відмінній від земельної ділянки на якій розташовано об`єкт основного призначення при цьому дозвіл на виконання будівельних робіт видано на забудову обох земельних ділянок.
11. Крім того, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції не надано належної правової оцінки тому, що матеріали справи не містять доказів спорудження (будівництва та/або реконструкції) об`єктів соціальної інфраструктури на тотожній з об`єктом будівництва земельній ділянці.
12. Скаржник вважає помилковими висновки апеляційного суду про те, що відповідач звільнений від сплати пайового внеску на підставі будівництва об`єктів соціальної інфраструктури (знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:90:290:0031) на тій же земельній ділянці на якій побудовано об`єкт будівництва (знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:90:290:0002) у зв`язку з визначенням території забудови площею 35,5 га єдиним функціональним масивом (мікрорайоном) без визначення її окремою земельною ділянкою. Так, відповідно до положеньпідпункту 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ визначено, що звільнення від сплати коштів пайової участі замовників об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури, то зазначена норма застосовується у випадку, коли замовник будівництва об`єкта основного призначення на виділеній йому під таке будівництво земельній ділянці одночасно з будівництвом об`єкта споруджує на цій земельній ділянці об`єкт соціальної інфраструктури, який призначений для обслуговування мешканців відповідного мікрорайону чи району.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
13. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на безпідставність доводів ти вимог касаційної скарги, та водночас вказуючи на законність і обґрунтованість постанови апеляційного суду, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін. Крім того, у відзиві відповідач повідомляє суд, що у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 80 000,00 грн. Відповідно до статей 123, 126 та частини восьмої статті 129 ГПК України докази фактичного понесення судових витрат та їх детальний розрахунок будуть подані суду додатково після ухвалення судового рішення для вирішення питання про їх розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
14. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, ТОВ "Будеволюція" є замовником будівництва об`єкта: "Будівництво багатоповерхових житлових будинків з об`єктами торговельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначення між вул. Бориса Гмирі та вул. Колекторною у Дарницькому районі м. Києва" (далі - об`єкт 1), будівництво якого здійснюється на земельній ділянці з кадастровим номером 800000000:90:290:0002, що знаходиться у користуванні TOB "Консультаційне бюро НТТ" на підставі договору оренди земельної ділянки від 26.07.2004 (зі змінами внесеними договором про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 20.10.2005) та на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:90:290:0031, що знаходиться в користуванні TOB "Консультаційне бюро НТТ" на підставі договору оренди земельної ділянки від 13.09.2005.
15. Відповідно до договору № 17-07/12-02 про передачу функцій замовника капітального будівництва від 17.07.2012 TOB "Консультаційне бюро НТТ" передало TOB "Будеволюція" функції замовника капітального будівництва об`єкта-1 на земельній ділянці з кадастровим номером 800000000:90:290:0002 та відповідно до договору № 17-07/12-01 про передачу функцій замовника капітального будівництва від 17.07.2012 TOB "Консультаційне бюро НТТ" передало ТОВ "Будеволюція" функції замовника капітального будівництва об`єкта-1 на земельній ділянці з кадастровим номером 800000000:90:290:0031.
16. Будівництво об`єкта-1 здійснюється на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 13.05.2014 № ІУ 115141340409, виданого Державною архітектурно-будівельною інспекцією.
17. 16.05.2022 Державною архітектурно-будівельного інспекцією України за №ІУ123220222582 видано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта згідно з проєктом "Будівництво багатоповерхових житлових будинків з об`єктами торговельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначення між вул. Бориса Гмирі та вул. Колекторною у Дарницькому районі м. Києва" (ІІІ черга, 32 п.к. - житловий будинок №16 (за ГП)), замовником будівництва вказано відповідача, загальна площа об`єкта: 36 349,9 м.кв.
18. Рішенням Київської міської ради від 15.11.2016 року № 411/1415 затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва (далі - Порядок), за змістом пункту 3.1 розділу ІІІ якого пайова участь є обов`язковим внеском, який замовник має сплатити до бюджету міста Києва, крім випадків, передбачених законами України та цим Порядком. Відповідно до пункту 3.3 розділу ІІІ Порядку в усіх питаннях щодо залучення коштів пайової участі Київська міська рада виступає в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (позивача).
19. 23.04.2025 позивач звернувся до відповідача з вимогою №050/08-1481 від 22.04.2025 щодо отримання розрахунку та сплати пайової участі в розвитку інфраструктури м. Києва до відповідача. До листа додано проект розрахунку обсягу пайової участі (внеску), згідно якого розмір пайового внеску складає 20 256 345,27 грн.
20. 30.04.2025 відповідачем надано позивачу відповідь №30/04-2025-1 на вимогу відповідь, у якій зазначено, що вимога позивача щодо отримання розрахунку та сплати пайової участі в розвитку інфраструктури м. Києва є незаконною та неправовірною, оскільки відповідач підпадає під категорію суб`єктів, які не залучаються до сплати пайової участі на підставі абзацу 6 частини 4 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а саме в зв`язку з одночасним спорудженням в складі об`єкта будівництва, крім житлових будинків, об`єктів соціальної інфраструктури (дитячих дошкільних установ) на тій же земельній ділянці.
21. Оскільки відповідач не звернувся до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі та не сплатив пайовий внесок чим порушив права та інтереси територіальної громади міста Києва, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача безпідставно збережені останнім грошові кошти пайової участі в розмірі 13 597 770,59 грн, а також 4 827 208,56 грн інфляційних втрат та 1 222 681,73 грн 3% річних, нарахованих у зв`язку з несвоєчасною сплатою пайового внеску.

Позиція Верховного Суду
22. Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно частково задовольнити.
23. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).
24. Водночас, Верховний Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частині 3 ст. 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
25. Як вбачається з матеріалів справи апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції відбувся за апеляційною скаргою відповідача.
26. Звертаючись з апеляційною скаргою відповідач просив апеляційний суд поновити строк на подачу доказів у справі та долучити до матеріалів справи копію експертного звіту № 38/14/ЦБ від 20.04.2025 (згідно матеріалів справи дата висновку 20.04.2014), копія додатку до експертного звіту; копія наказу № 16 від 05.05.2014 про затвердження проекту, копія інформації з кадастрової карти щодо земельної ділянки 800000000:90:290:0002, копія інформації з кадастрової карти щодо земельної ділянки 800000000:90:290:0031, копія Абрису земельних ділянок по об`єкту, копія графічної частини генерального плану забудови. Подаючи до апеляційного суду такі докази відповідач вказав, що такі докази мають вирішальне значення для правильного вирішення спору.
27. Суд апеляційної інстанції ухвалою від 08.09.2025 відкрив апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою відповідача та призначив розгляд на 14.10.2025.
28. 14.10.2025 ухвалою апеляційного суду, про оголошення перерви у судовому засіданні, поновлено строк відповідачу на подачу нових доказів та долучено їх до матеріалів справи.
29. Розглянувши апеляційну скаргу відповідача, суд апеляційної інстанції скасовував рішення суду першої інстанції про задоволення позову та прийняв нове рішення про відмову у позові, при цьому зазначив, що:
- вся територія забудови площею 35,5 га фактично становить єдиний функціональний масив (мікрорайон), де ТОВ "Будеволюція" здійснює поетапне будівництво житлових будинків та об`єктів інфраструктури в рамках одного проєкту. Наявність садків і шкіл у затвердженому проєкті підтверджує, що відповідач виконав (або зобов`язаний виконати) обсяг робіт із створення соціальної інфраструктури в районі забудови. Відповідно до пункту 4.1 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15.11.2016 № 411/1415, до пайової участі у розвитку інфраструктури не залучаються замовники у разі нового будівництва та/або реконструкції на території міста Києва об`єктів будівництва, за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури (дошкільні навчальні заклади, загальноосвітні навчальні заклади). Також підпункт 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-ІХ визначає, що пайова участь не сплачується, зокрема, у разі будівництва: - будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; - об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури. За вказаних обставин, колегія суддів вказує на те, що відповідач звільнений від сплати пайового внеску;
30. Касаційний суд зауважує, що переглядаючи рішення суду першої інстанції апеляційним судом було враховано і докази, які подані відповідачем під час апеляційного провадження.
31. Касаційний суд вважає такі висновки апеляційного суду помилковими, а також такими, що свідчать про порушення апеляційним судом положень ст.ст. 2, 118, 119, 120, 269, 310 ГПК України, з огляду на наступне.
32. Відповідно до ч. 1- 4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах, зокрема, змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
33. Принцип рівності сторін у процесі у розумінні ?справедливого балансу? між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище стосовно другої сторони.
34. Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. 
35. У ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
36. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 ГПК України).
37. Водночас за змістом ч. 2 п. 6 ст. 258 ГПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
38. Водночас ч.ч.1, 2, 3 ст. 269 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
39. Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежать від учасника справи, а також (3) покладення тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає. 
40. У розумінні наведених процесуальних норм суд апеляційної інстанції має оцінити ?винятковість випадку? та дослідити ?причини, що об`єктивно не залежать від особи? для можливості прийняття додаткових доказів на стадії апеляційного провадження.
41. Як вбачається з ухвали апеляційного суду від 14.10.2025 обґрунтовуючи можливість прийняття апеляційним судом поданих відповідачем доказів апеляційний суд вказував на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача до повернення суду на стадію підготовчого засідання для подання доказів. Водночас, обставини на які вказував апеляційний суд не відповідають критеріям ?винятковість випадку? та ?причини, що об`єктивно не залежать від особи?, які завадили відповідачу подати такі докази на стадії підготовчого розгляду справи у суді першої інстанції. А тому, посилання апеляційного суду на вказані обставини як на виняткові та такі, що об`єктивно не залежать від особи, та поновлення з цих підстав строків на подання нових доказів, є порушенням вимог ст. ст. 80, 269 ГПК України, та принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
42. У постановах від 12.09.2024 у справі № 910/11903/23, від 21.10.2024 у справі № 914/3445/23 та у справі № 923/1188/21, Верховний Суд навів сталий правовий висновок щодо питання застосування ст. 118, 119 ГПК України (продовження / поновлення судами процесуальних строків, наслідків пропущення учасником справи цих строків) та вказав наступне.
43. У п. 6 ч. 2 ст. 42 ГПК України унормовано, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
44. За приписами ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. 
45. Під процесуальними строками розуміють встановлений законом та / або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.
46. Процесуальні строки, крім іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи, також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків. Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.
47. Отже, пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причин, що не можуть бути визнані такими, і є таким, що породжує відповідні правові наслідки.
54. Згідно зі ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
48. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. 
49. Водночас у ч. 2 ст. 119 ГПК України унормовано, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
50. Зі змісту наведеної статті вбачається, що поновленим може бути процесуальний строк, встановлений законом, а процесуальний строк, встановлений судом, може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
51. Щодо поновлення законодавчо встановленого процесуального строку, то законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично та безумовно поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню. 
52. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує з огляду на поважність причин пропуску процесуального строку. Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. 
53. Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені для обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановлює, чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.
54. Верховний Суд звернув увагу, що суд може поновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства. 
55. Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків по суті є пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.
56. Отже, пропущений процесуальний строк може бути поновлений за обґрунтованою заявою учасника провадження і лише за наявності об`єктивних, а не суб`єктивних причин, визнаних поважними судом шляхом наведення мотивованого висновку. 
57. Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження, за відсутності, визначених ст. 269 ГПК України, підстав для їх прийняття фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, статей 7, 13 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Поруч із цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.13 ГПК України).
58. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів із порушенням встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (постанова Верховного Суду від 18.06.2020 у справі №909/965/16).
59. Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
60. На вказані порушення апеляційного суду вказував скаржник у касаційній скарзі зазначаючи про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував частини 2, 4, 8 статті 80, частини 1, 2, 3 статті 269 ГПК України без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16.10.2025 у справі № 910/12561/23, від 07.11.2025 у справі № 910/12561/23, від 28.02.2024 у справі № 910/12005/22, від 01.07.2021 у справі № 46/603,від 13.04.2021 у справі № 909/722/14, від 27.06.2023 у справі № 910/161/181/18.
61. Згідно зі статтею 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
62. Частинами 1, 3 статті 236 ГПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.
63. Незважаючи на вищезазначене, апеляційний суд під час розгляду справи не врахував вищезазначеного та, в порушення положень ст.ст. 80, 269, ГПК України, відкривши апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача прийняв докази які не були предметом дослідження суду першої інстанції. 
64. Таким чином, зважаючи на вищезазначене, суд апеляційної інстанції, порушивши положення статей 86, 236, 238, 269, 270, 275, 282, 310 ГПК України, що є підставою для скасування судового рішення з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
65. Крім того касаційний суд зазначає, що відповідно до пункту 4.1 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15.11.2016 № 411/1415, до пайової участі у розвитку інфраструктури не залучаються замовники у разі нового будівництва та/або реконструкції на території міста Києва об`єктів будівництва, за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури (дошкільні навчальні заклади, загальноосвітні навчальні заклади).
66. При цьому, судами встановлено, що спірний об`єкт будівництва за проєктом "Будівництво багатоповерхових житлових будинків з об`єктами торговельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначення між вул. Бориса Гмирі та вул. Колекторною у Дарницькому районі м. Києва" (ІІІ черга, 32 п.к. - житловий будинок № 16 (за ГП) (далі - Об`єкт будівництва), знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:90:290:0002.
67. Відповідно до інформації з Порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва - сертифікату від 13.10.2016 № ІУ165162871591, навчальний дошкільний заклад на 120 місць № 56 знаходиться на земельній ділянці, вказаній в документі, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, а саме: договорі оренди від 30.09.2005 № 63-6-00292. Згідно з вказаним договором оренди, об`єкт оренди знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:90:290:0031.
68. Тобто вказані об`єкти нерухомого майна знаходяться на різних земельних ділянках. Вказаним обставинам апеляційним судом не було надано належної правової оцінки, що призвело до передчасного висновку про відмову у позові.
69. На порушення процесуальних положень апеляційним судом під час розгляду справи вказував скаржник у касаційній скарзі, а тому такі доводи касаційної скарги як порушення апеляційним судом норм процесуального права ст.ст. 80, 269 ГПК України, та неврахування правових висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 16.10.2025 у справі № 910/12561/23, від 07.11.2025 у справі № 910/12561/23, від 28.02.2024 у справі № 910/12005/22, від 01.07.2021 у справі № 46/603,від 13.04.2021 у справі № 909/722/14, від 27.06.2023 у справі № 910/161/181/18, знайшли своє підтвердження.
70. З огляду на те, що суд апеляційної інстанції під час розгляду справи порушив норми процесуального права, не встановив обставин, що є визначальними і ключовими для вирішення цього спору, які у контексті обставин цієї справи є наслідком скасування оскаржуваної постанови та передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду, Суд не формулює остаточних висновків з підстави відкриття касаційного провадження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України.
71. Отже, враховуючи те, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, що є наслідком не встановлення обставин, які є визначальними, вагомими і ключовими у цій справі у вирішенні цього спору, ураховуючи доводи касаційної скарги, які є нерозривними у їх сукупності; межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 ГПК України, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
72. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
73. В силу приписів частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
74. Ураховуючи, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, то за таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради задовольнити частково, оскаржуване судове рішення у справі скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
75. Під час розгляду справи суду необхідно звернути увагу на викладене, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

Судові витрати
76. Розподіл судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, та новий розподіл судових витрат не здійснюється, адже Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржуване судове рішення та передає справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, тому за результатами розгляду має бути вирішено й питання, зокрема, щодо розподілу судового збору.
Керуючись статтями 300, 308, 310, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольнити частково.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 у справі № 910/6151/25 скасувати. 
3. Справу № 910/6151/25 передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді С.В. Бакуліна

О.М. Баранець