П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/10169/25	

Суддя першої інстанції - Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,
розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року у справі №400/10169/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якій просив суд:
- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 30 червня 2025 року №143250023260 про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити, нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 23 червня 2025 року із врахуванням періодів: навчання з 01 вересня 1983 року по 01 березня 1986 року згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 08 жовтня 1980 року, диплому НОМЕР_2 , Випискою з семестрових та екзаменаційних відомостей до диплому НОМЕР_2 , Архівною довідкою № 12/677 від 10 вересня 2025 року; роботи з 10 липня 1989 року по 14 вересня 1992 року згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 08 жовтня 1980 року, Довідкою № 212 від 20 червня 2025 року, випискою з «Книги приказов по личному составу областной физиотерапевтической поликлиники».
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року позовні вимоги задоволено частково, а саме суд:
- визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 30 червня 2025 року №143250023260 про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу періоди: навчання з 01 вересня 1983 року по 01 березня 1986 року згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 08 жовтня 1980 року, диплому НОМЕР_2 , Випискою з семестрових та екзаменаційних відомостей до диплому НОМЕР_2 , Архівною довідкою № 12/677 від 10 вересня 2025 року; роботи з 10 липня 1989 року по 14 вересня 1992 року згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 08 жовтня 1980 року, Довідкою № 212 від 20 червня 2025 року, випискою з «Книги приказов по личному составу областной физиотерапевтической поликлиники».
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 23 червня 2025 року, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки. 
В іншій частині позову відмовив. 
Обґрунтування апеляційної скарги
Апелянт зазначає, що в результаті розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 08 жовтня 1980 року з 10 липня 1989 року по 14 вересня 1992 року, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні. Довідка №212 від 20 червня 2025 року не містить посилання на накази про прийняття на роботу та звільнення, як підстави для видачі вказаної довідки.
Разом з тим, до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 надано диплом НОМЕР_3 , в якому вказано прізвище в давальному у відмінку « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним в називному відмінку « ОСОБА_3 ». Відповідно до пункту 26 Порядку №637 у разі виявлення розбіжностей в написанні прізвища, імені та по батькові в наданих заявником документах, належність цих документів заявникові встановлюється в судовому порядку. 
Крім того, апелянт зазначає, що нормами КАС України не передбачено прийняття адміністративним судом рішення про встановлення фактів, що мають юридичне значення, на що звернув увагу Верховний Суд у постанові від 22 серпня 2023 року у справі №501/1485/22. Однак у своєму рішенні суд першої інстанції прийшов до висновку, що диплом НОМЕР_3 належить позивачу, тобто встановив факт належності вказаного документу. Крім того, апелянт звернув увагу суду на те, що враховані судом першої інстанції виписка з семестрових та екзаменаційних відомостей до диплому НОМЕР_3 та архівна довідка №12/677 від 10 вересня 2025 року відсутні в матеріалах пенсійної справи. Підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення (перерахунок) пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.
Враховуючи зазначене, Управлінням правомірно не зараховано період навчання з 01 вересня 1983 року по 01 березня 1986 року відповідно до диплому серії НОМЕР_4 від 01 березня 1986 року, оскільки прізвище " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним " ОСОБА_3 ".
З огляду на викладене, апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що апеляційна скарга є безпідставною, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року - обґрунтованим, а тому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.
Рух справи
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року у справі №400/10169/25.
16 лютого 2026 року матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
17 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Встановлені обставини
Суд першої інстанції встановив, що 23 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).
30 червня 2025 року за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 та прийнято рішення № 143250023260, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Врахований страховий стаж ОСОБА_1 склав 23 роки 04 місяці 21 день.
До страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано:
- період роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 08 жовтня 1980 року з 10 липня 1989 року по 14 вересня 1992 року, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні, а відповідно до довідки №212 від 20 червня 2025 року - відсутня підстава;
- періоди здійснення підприємницької діяльності:
з 26 березня 1994 року по 31 грудня 2003 року, оскільки відсутня довідка Пенсійного фонду про сплату страхових внесків;
з 01 квітня 2005 року по 30 квітня 2005 року, з 01 січня 2025 року по 31 травня 2025 року, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків;
- період навчання з 01 вересня 1983 року по 01 березня 1986 року відповідно до диплому серії НОМЕР_4 від 01 березня 1986 року, оскільки прізвище в родовому відмінку " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним в називному відмінку " ОСОБА_3 ". 
Нормативно-правове обґрунтування 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України від 09 липня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058- IV).
За приписами частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Положенням частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Колегія суддів дослідила матеріали справи та дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.
Стосовно періодів роботи з роботи з 10 липня 1989 року по 14 вересня 1992 року, колегія суддів зазначає наступне. 
Організація ведення, обліку, зберігання і видача трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці, і не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Факт наявності неточностей у трудовій книжці не є безумовною підставою для неврахування відповідного періоду роботи, якщо вони не спростовують факту перебування особи у трудових відносинах, не містять ознак підроблення, підтверджуються іншими доказами у справі, а тому відсутність підпису відповідальної особи є помилкою саме її, а не позивача.
Більш того, саме органи пенсійного фонду повинні перевіряти свої сумніви з приводу наявності у особи права на врахування стажу та у кожному конкретному випадку доводити їх обґрунтованість, а не посилатись на формальні недоліки, що наявні в трудовій книжці та довідках без такої перевірки.
Стосовно неврахування до трудового стажу періоду навчання з 01 вересня 1983 року по 01 березня 1986 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Позивачеві диплом оформлений російською мовою в 1986 році та прізвище позивача вказане у давальному відмінку "Топчему" від прізвища в називному відмінку російською мовою " ОСОБА_3 ". При отриманні паспорта громадянина України прізвище позивача не змінилось в написанні. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у трудовій книжці міститься запис про проходження позивачем відповідного періоду навчання із вказанням наказів про зарахування та відрахування з навчального закладу, за наявності підписів уповноваженої особи та печатки навчального закладу, що не спростовує факту проходження позивачем навчання та не впливає на можливість зарахування цього періоду до стажу, оскільки такий факт підтверджується сукупністю доказів, зокрема записами у трудовій книжці. 
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення адміністративного позову.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись статтями 2, 5, 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню. 
Повний текст судового рішення складений 25 березня 2026 року.

Суддя доповідач С.В. Дегтярьова

Судді А.В. Крусян

О.В. Яковлєв