П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/42358/25	

Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.
Дата і місце ухвалення: 16.01.2026 р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року у справі №420/42358/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, –
В С Т А Н О В И В :

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу в період мобілізації та направлення його для проходження військової служби;
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу без проходження військово-лікарської комісії;
- скасувати наказ командира відповідної військової частини в частині призову на військову службу під час мобілізації та зарахування до списків особового складу військової частини ОСОБА_1 та зобов`язати командира відповідної військової частини виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини та направити його на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 для належного проходження військово-лікарської комісії.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29.12.2025р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
14 січня 2026 року представник позивача звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 , іншим військовим частинам, органам військового управління, посадовим особам Збройних Сил України та будь-яким посадовим особам, уповноваженим приймати рішення щодо проходження військової служби, вчиняти будь-які дії, спрямовані на переведення, переміщення, відрядження або направлення ОСОБА_1 до інших військових частин чи місць проходження військової служби - до набрання законної сили судовим рішенням у справі №420/42358/25.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року у справі №420/42358/25 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення питання щодо забезпечення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову, оскільки не врахував фактичні обставини справи та не надав належної оцінки доводам заявника щодо існування реальної загрози істотного ускладнення виконання можливого судового рішення.
Апелянт вказує, що на момент звернення із заявою про забезпечення позову він проходив базову загальновійськову підготовку у військовій частині НОМЕР_1 , а тому існувала реальна загроза його переведення до іншої військової частини або бойового підрозділу, що могло істотно ускладнити або фактично унеможливити виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.
Також апелянт зазначає, що заявлений захід забезпечення позову має тимчасовий характер, є співмірним із заявленими позовними вимогами та спрямований виключно на збереження існуючого становища до вирішення спору по суті, а тому його застосування не призвело б до вирішення спору по суті та не порушило б публічний інтерес.
Крім того, апелянт наголошує, що суд першої інстанції не врахував обставини щодо стану здоров`я позивача та наявності ризику погіршення такого стану у разі переведення до іншого місця проходження військової служби без належного проходження військово-лікарської комісії.
З огляду на викладене, апелянт просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.
ІНФОРМАЦІЯ_3 та Військова частина НОМЕР_1 не скористалися правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відмовляючи позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не доведено наявності обставин, передбачених частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності яких суд може вжити заходів забезпечення позову, а також не надано належних та допустимих доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених прав та інтересів позивача.
Також суд першої інстанції зазначив, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову фактично спрямовані на вирішення спору по суті до ухвалення судового рішення, що не відповідає завданням та правовій природі інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен оцінити обґрунтованість доводів заявника, перевірити наявність достатніх підстав для застосування відповідних заходів забезпечення позову, а також встановити співмірність заявленого заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами та можливими наслідками його застосування.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, забезпечення позову є виключним процесуальним заходом, який застосовується лише за наявності об`єктивно підтверджених обставин, що свідчать про існування реальної загрози істотного ускладнення або неможливості виконання рішення суду. Такий правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі №380/2838/24, у якій зазначено, що застосування заходів забезпечення позову повинно бути обґрунтованим, співмірним із заявленими вимогами та підтвердженим належними доказами існування реального ризику порушення прав особи або утруднення виконання рішення суду.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2025 року у справі №160/2592/23 наголосив, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації має незворотний характер, а визнання процедури призову протиправною саме по собі не призводить до автоматичного відновлення попереднього становища особи. Верховний Суд зазначив, що навіть у випадку встановлення порушень під час мобілізаційних заходів, зокрема щодо проходження військово-лікарської комісії, це саме по собі не є безумовною підставою для звільнення особи з військової служби.
Верховний Суд також звернув увагу, що під час вирішення спорів, пов`язаних із мобілізацією, суди повинні враховувати баланс приватного та публічного інтересу, оскільки виконання державою конституційного обов`язку щодо забезпечення оборони України має важливе значення в умовах правового режиму воєнного стану.
При цьому колегія суддів враховує, що заявлений позивачем спосіб забезпечення позову фактично спрямований на втручання у проходження військової служби та порядок виконання військовослужбовцем службових обов`язків.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказів або розпоряджень командирів (начальників), відданих військовослужбовцям в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а також правильно застосував норми процесуального права, які регулюють питання забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та переоцінки встановлених судом обставин справи, однак не містять посилань на порушення судом норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Колегія суддів також враховує, що у період дії правового режиму воєнного стану забезпечення обороноздатності держави та виконання громадянами конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни мають особливе публічно-правове значення, а тому втручання суду у відповідні правовідносини шляхом застосування заходів забезпечення позову повинно бути обґрунтованим, виключним та здійснюватися лише за наявності очевидних і належним чином підтверджених підстав.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321 КАС України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року у справі №420/42358/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук