Справа № 510/2542/25
Провадження № 2/510/1526/26

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року    Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;
- за участю секретаря Лабановой С.І.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, - 

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності.
Позивач на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.
В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 – помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 – помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; копія свідоцтва про народження позивача; копія архівного витягу №З-185 від 03.11.20225р. з рішення ХІІІ сесії ХХІ скликання Нагірненської сільської ради від 15.10.1993р. «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок мешканцям с.Нагірне для ведення особистого підсобного господарства», в т.ч. на ім`я ОСОБА_4 - на земельну ділянку площею 0,25 га (0,07 га в межах села Нагірне, 0,18 га за межами села Нагірне), розташовану на території Нагірненської сільської ради Ренійського (нині – Ізмаїльського) району Одеської області, виділену для ведення особистого підсобного господарства; копія архівного витягу №З-186 від 03.11.20225р. з рішення ХІІІ сесії ХХІ скликання Нагірненської сільської ради від 15.10.1993р. «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок мешканцям с.Нагірне для ведення особистого підсобного господарства», в т.ч. на ім`я ОСОБА_3 - на земельну ділянку площею 0,50 га ( за межами населеного пункту), розташовану на території Нагірненської сільської ради Ренійського (нині – Ізмаїльського) району Одеської області, виділену для ведення особистого підсобного господарства; копія довідки виконкому Нагірненської сільської ради Ренійського району від 2022р. про склад сім`ї ОСОБА_3 на день його смерті; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.12.2025р.; копія довідки старости Нагірненського старостинського округу Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району від 15.12.2025р. про склад сім`ї ОСОБА_4 на день його смерті; відповідь завідувачки Ренійської держнотконтори від 11.02.2026р.; копія заяви ОСОБА_2 від 01.09.2010р. про відмову від спадщини після смерті батька; копія заяви ОСОБА_1 від 01.09.2010р. про прийняття спадщини після смерті батька; копії свідоцтв про право на спадщину за законом від 19.06.2012р. №1851, 1848, 1845, 1842, 1840; Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 11.02.2026р. (дата заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_3 ); Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 11.02.2026р. ( після смерті ОСОБА_4 спадкова справа не заводилась).
Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що сторони у справі являються онуками нині померлого ОСОБА_4 та дітьми нині померлого ОСОБА_3 .

За життя ОСОБА_4 належало наступне майно:

земельна ділянка площею 0,25 га (0,07 га в межах населеного пункту, 0,18 га за межами населеного пункту), розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського (нині – Ізмаїльського) району Одеської області, виділена для ведення особистого підсобного господарства – на підставі рішення ХІІІ сесії ХХІ скликання Нагірненської сільської ради від 15.10.1993р. «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок мешканцям с.Нагірне для ведення особистого підсобного господарства».
На випадок смерті ОСОБА_4 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому майно. 
У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини спадкоємець за законом – ОСОБА_3 (син померлого) не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, однак, прийняв її в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, поніс витрати на поховання, виконав поминальні обряди. 
За оформленням спадщини після смерті батька ОСОБА_3 не звертався.

Окрім цього, ОСОБА_3 також належало і наступне майно:
земельна ділянка площею 0,50 га ( за межами населеного пункту), розташована на території Нагірненської сільської ради Ренійського (нині – Ізмаїльського) району Одеської області, виділена для ведення особистого підсобного господарства – на підставі рішення ХІІІ сесії ХХІ скликання Нагірненської сільської ради від 15.10.1993р. «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок мешканцям с.Нагірне для ведення особистого підсобного господарства».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. На випадок смерті він не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно. 
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 були його діти – сторони у справі.
У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Про це свідчить його заява про прийняття спадщини від 01.09.2010р. Відповідачка звернулась до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті батька. 19.06.2012р. на ім`я позивача були оформлені та видані свідоцтва про право на спадщину за законом за №1851, 1848, 1845, 1842, 1840. Отже позивач прийняв спадщину за законом після смерті батька, оформив її, але не в повному обсязі.

Незважаючи на своєчасне звернення позивача за прийняттям спадщини після смерті батька, оформити її в повному обсязі неможливо у зв`язку із тим, що в нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на об`єкти спадкового майна. Крім того, свого часу попередній спадкоємець ( ОСОБА_3 ) прийняв спадщину від попереднього спадкодавця, але юридично не оформив її у встановленому законом порядку.
Відповідачка відмовилась від прийняття спадщини після смерті батька, будь-яких заперечень щодо позовних вимог не мала, на спадщину не претендує, позовні вимоги визнала в повному обсязі.
У нинішній час, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки, про що 16.12.2025р. нотаріусом була винесена відповідна постанова. 
Необхідні нотаріусу оригінали документів позивач надати не може за вищевказаними причинами.
Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку – при посвідченні договору купівлі-продажу, міни, дарування, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, спадкового договору, а також при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. На оригіналі правовстановлюючого документу нотаріусом проставляється відповідна відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до набувача чи спадкоємця.
Отже, після смерті ОСОБА_3 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. 

Таким чином, ОСОБА_3 прийняв спадщину за законом після смерті батька в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), однак не оформив її, а позивач після смерті батька прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України.
Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. 
Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. 
Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець ОСОБА_4 помер у 1998р., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р.
Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Після смерті ОСОБА_4 за прийняттям спадщини в установлений законом строк його син, як спадкоємець за законом, не звернувся, однак, він прийняв її фактично, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р. 
Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом . Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. 
Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту 
відкриття спадщини. 
За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку ОСОБА_3 прийняв спадщину батька фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання документів на земельну ділянку, користування земельною ділянкою за цільовим призначенням та ін.).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 
Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом.
У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначив позивач, після смерті батька у нього були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкові об`єкти нерухомого майна. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідні свідоцтва позивач не має можливості. 
Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину юридично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у його діях по подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріуса, а також по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання документів на земельні ділянки, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо).
Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України після смерті ОСОБА_3 , оскільки своєчасно подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини та не заявив про відмову від неї. 
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України.
З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 524, 548, 549 ЦК УРСР 1963р., ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1258, 1259, 1261, 1268, 1270 ЦК України, -
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом право власності на:
земельну ділянку площею 0,25 га (0,07 га в межах населеного пункту, 0,18 га за межами населеного пункту), розташовану на території Нагірненської сільської ради Ренійського (нині – Ізмаїльського) району Одеської області, виділену ОСОБА_4 ( померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ) для ведення особистого підсобного господарства – на підставі рішення ХІІІ сесії ХХІ скликання Нагірненської сільської ради від 15.10.1993р. «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок мешканцям с.Нагірне для ведення особистого підсобного господарства»;
земельну ділянку площею 0,50 га ( за межами населеного пункту), розташовану на території Нагірненської сільської ради Ренійського (нині – Ізмаїльського) району Одеської області, виділену ОСОБА_3 для ведення особистого підсобного господарства – на підставі рішення ХІІІ сесії ХХІ скликання Нагірненської сільської ради від 15.10.1993р. «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок мешканцям с.Нагірне для ведення особистого підсобного господарства»,

що належали ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Вячеслав ДУДНИК