Справа № 307/569/26
Провадження № 2-а/307/8/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2026 року          м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді - Бряник М.М.
секретар судового засідання – Бабинець Г.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кустрьо М.М. до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Не оспорюючи факту керування ним 5.12.2025 року, близько 17 год 17 хв. в с.Терново, Тячівського району, по вул. Вакарова транспортним засобом та виявлення під час його зупинки неосвітленого номерного знаку, свою вину не визнає та в обгрунтування позовної заяви зазначає наступне. 
Вказує, що перед виїздом з м. Ужгорода він переконався в справності освітлення номерного знака та допускає, що його пошкодження могло відбутися під час руху, в результаті удару під час потрапляння у вибоїну на дорозі. Стверджує про відсутність у нього умислу на порушення Правил дорожнього руху. Також вказує, що поліцейським не враховано, а ні цих обставин, а ні обставин того, що через неможливість усунення порушення на місці зупинки, він продовжив рух з увікнененою аварійною сигналізацією. 
Стверджує, що на місці зупинки постанови відносно нього не складалося. Разом з цим, зазначає, що ніяких порушень правил дорожнього руху він не допускав і його безпідставно зупинено.
Щодо строків оскарження постанови зазначає, що про притягнення його до адімністратвиної відповідальності він дізнався лише 3.02.2026 року, коли побачив на мобільному телефоні повідомлення.
У зв`язку з вищенаведеним, просить визнати незаконною зупинку транспортного засобу та визнати потиправною і скасувати постанову сері ЕНА №6286728 від 05 грудня 2025 року, винесену поліцейським Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, капралом поліції Стан Федором Федоровичем, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 1190 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП, із закриттям провадження у справі.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.
23 лютого 2026 року представник Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Олексій В.В. подав відзив на позовну заяву в якому стверджує, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Стверджує, що 05.12.2025 р. о 17 год 28 хв у с. Терново, було виявлено правопорушення, вчинене позивачем, внаслідок чого було складено постанову серії ЕНА №6286728 від 05.12.2025 року та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУПАП.
Звертає увагу суду, що оскаржувана постанова складена відповідачем відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 №1395.
Враховуючи вищевикладене, просить відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі в повному обсязі.
Разом з відзивом на позовну заяву, 23 лютого 2026 року представник Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Олексій В.В. подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду. Вказує, що позовну заяву подано до суду 09.02.2026 р., а тому позов поданий після спливу більш ніж 67 днів є суттєвим порушення норм процесуального права та відповідно своєчасне звернення до суду з даним позовом залежало виключно від волевиявлення самого скаржника. Вважає, що дана обставина має суб?єктивний характер, що свідчить про неповажність причини пропуску строку звернення до адміністративного суду.
Посилаючись на наявність підпису позивача у п. 8 оскаржуваної постанови, представник відповідача зазначає, що позивач знав про притягнення його до адміністратвиної відповідальності ще 05.12.2025 року. Причина, яку називає позивач, а саме, що йому стало відомо про зазначену постанову після того як його внук виявив накладення штрафу нічим не підтверджено та дана обставини не є поважною причиною, а саме об?єктивно непереборними обставинами, які не залежать від волевиявлення сторони та пов?язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які б об?єктивно та істотно перешкоджали зверненню до суду та не залежали від волевиявлення особи. З матеріалів справи таких підстав не вбачається та доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду позивачем надано не було. У зв`язку з вищевикладеним, представник відповідача просить залишити позовну заяву без розгляду.
Позивач та його представник, адвокат Кустрьо М.М. будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. 04.03.2026 року, представник позивача, адвокат Кустрьо М.М. подав до суду заяву про розгляд справи без його та позивача участі та просить позов задовольнити.
Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу в судове засідання не з`явився.
Відповідно ч.4 ст. 229 КАС України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.
Вирішуючи даний спір суд виходив з таких мотивів та норм права.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з ч.1 ст. 121-3 КУпАП, керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, тягне за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, під час розгляду даної категорії справи необхідно встановити чи здійснювався позивачем рух на транспортному засобі з неосвітленим номерним знаком.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожного руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6286728 від 05.12.2025 року, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те що він 05.12.2025 року о 17:17 в с. Терново, вулиця Вакарова, керував транспортним засобом в темну пору доби із неосвітленим номерним знаком, чим порушив вимоги п. 2.9 в Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ст. 121-3 ч. 1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн. (а.с.8).
При цьому, оскаржуючи вказану постанову, як факт керування транспортним засобом так і сам факт несправності освітлення номерного знаку, позивачем не оспорюються.
В силу вимог ч.1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. 
Разом з цим, позивач стверджує, що несправність, яка була виявлена поліцейським виникла вже під час руху транспортного засобу та останній не був обізнаний про таку несправність, до моменту його зупинення.
Відтак, розглядаючи даний адміністративний спір, суд зосередився на встановлені обставин щодо несправністю приладів, на момент початку руху, що освітлюють номерний знак, що безпосередньо впливають на можливість встановлення наявності або ж відсутнсоті у діях водія умислу на вчинення ним порушення правил дорожнього руху. 
Пунктом 2.9. "в" Правил дорожнього руху визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Правилами дорожнього руху також врегульовано порядок усунення несправностей. Зокрема пунктом 31.5 ПДР передбачено, що у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил ( в тому числі щодо несправності зовнішніх світлових приладів), водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо — рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил. 
Пунктом 9.9 ПДР передбачено, обставини за якими повинна бути увімкнена аварійна світлова сигналізація.
Окрім тверджень про необізнаність у момент початку руху транспортного засобу про наявну несправність, обгрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач також стверджує, що з підстав відсутності у нього лампочки і неможливості її заміни на місці зупинки, він продовжив рух з увімкненою аварійною світловою сигналізацією. 
У постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП зазначено порушення п.2.9 в ПДР України, однак у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, зокрема п. 2.9. в ПДР України, оскільки недоведеним є факт того, що таке порушення мало місце на початок руху, а не виникло під час руху. Крім того постанова не містить жодних посилань на будь-які інші фактичні дані, на підставі яких поліцейський дійшов висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
У свою чергу, в оскаржуваній постанові у пункті 7 «До постанови додається» відсутні відомості про докази, які передбачені ст. 251 КУпАП, та на яких міг ґрунтується висновок відповідача про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.  Свідків правопорушення не зазначено, інші докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, суду також не надано і в матералах судової справи відсутні. Запис відеофіксації правопорушення до суду відповідачем не надано. Відсутнє у постанові і пояснення ОСОБА_1 .
На переконання суду вказана неповнота, зумовила неможливість встановлення у діях водія умислу на вчинення порушень пункту 2.9.в ПДР, а відтак і можливості дійти категоричного висновку щодо наявності в діях водія складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.
Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Виходячи із змісту п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно зі ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Пунктом 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року за № 1395, встановлено, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто, положення Закону України «Про Національну поліцію» надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Слід зауважити, що працівником поліції також допущено порушення порядку розгляду справи, що виразилося в нероз`ясненні водію визначених ст. 63 Конституції України та ч.1 ст. 268 КУпАП прав, та не враховано пом`якшуючих обставин, та як наслідок можливості застосування положень ст. 22, 33 КУпАП.
Вказані обставини в порушення вимог ст. 280 КУпАП згідно якої, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: навність обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, парцівником поліції враховні не були.
Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити у діях ОСОБА_1 наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Доводи позивача, якими він заперечує правомірність складеної постанови відповідачем не спростовані. До відзиву не додано будь-якого доказу наявності порушення ОСОБА_1 п.2.9.в ПДР України.
Суд погоджується із доводами позивача, про те, що відповідачем, не з`ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст. 251 КУпАП.
Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача – суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Оскільки позивач проти вчинення адміністративного правопорушення заперечує, то відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.
На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа № 537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд враховує висновки, які викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
Доведення «поза розумним сумнівом» означає, що позиція представлена суб`єктом владних повноважень, має бути доведена таким чином, щоб у «розумної (розсудливої) людини» не лишилося «розумного сумніву» що особа винна.
Натомість, допущені під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності порушення та відсутність доказів його вини у вчиненні такого залишають сумнів та вказують на недоведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП.
Оскільки не доведена вина особи, на яку накладено адміністративне стягнення, то в силу принципу «поза розумним сумнівом» відповідач не довів правомірності своїх дій та рішень.
Між тим, суд зазначає, що складення постанови з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП не є достатнім доказом підтвердження вчиненого особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Наведений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.
Постанова про адміністративне правопорушення, складена поліцейським, не може оцінюватися судом в розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України як належний і допустимий доказ, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, та не спростовується відповідачем.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач не довів суду правомірність прийнятого рішення, а тому позовні вимоги позивача про скасування оскарженої постанови є підставними та підлягають задоволенню.
В силу положень ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено ст. 286 КАС України.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
На підставі наведеного та виходячи із встановлених обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6286728 від 05 грудня 2025 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 1190 гривень, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
У позовній заяві позивач також просить визнати незаконною зупинку транспортного засобу.
Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
У зв`язку з вищенаведеним, позовна вимога позивача ОСОБА_1 в частині визнання незаконною зупинку транспортного засобу, не підлягає задоволенню.
Щодо заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає наступне.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
Оскаржувана постанова, у графі 9 «Копію постанови отримано» містить напис «відмовився», тобто копію постанови ОСОБА_1 не отримано, що спростовує твердження представника відповідача про те, що у п. 8 постанови міститься підпис – копію постанови отримав.
Згідно ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Позивач зазначив, що оскаржувану постанову він не отримував, а про таку йому стало відомо з отриманого на мобільний телефон 03.02.2026 року сповіщення.
Таким чином в матеріалах справи відсутні дані про вручення позивачу копії оскаржуваної постанови, і суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не пропустив строк на оскарження постанови до суду. Позивач вказує, що у його присутності справа не розглядалася і постанова не виносилася, в зв`язку з цим копія оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності була отримана ним у відділі поліції, що підтверджує копією заяви від 03.02.2026 року (а.с.9).
Згідно частини другої ст. 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Поряд з тим, частиною першою ст. 121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Для суду є очевидним, що причини, які перешкодили особі реалізувати право на звернення до суду у визначений процесуальним законом строк, повинні не залежати від волі заявника, мати об`єктивний характер та бути оціненими судом у наступному, зважаючи на обґрунтованість їх поважності.
Так, як вбачається з матеріалів справи та адміністративного позову, на постанові про притягнення до адміністративної відповідальності відсутній підпис позивача. Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 копія оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності була отримана позивачем 03.02.2026 року. Доказів, які б спростовували твердження позивача, судом не встановлено.
Разом з цим, суд наголошує, що питання подачі позивачем позову у строки, що визначенні чинним законодавством, було досліджене судом при відкритті провадження у справі. Відтак, враховуючи позиції Верховного Суду, суд визначив, що позивачем при зверненні до суду з даним позов не пропущено строк звернення до суду.
Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для задоволення клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 229, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Скасувати постанову поліцейського Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції Стан Ф.Ф. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ЕНА №6286728 від 05.12.2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.
В решті вимог позовної заяви відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 665,60 грн. (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 коп).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.
Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження – з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, ЄДРПОУ 40108913, що знаходиться за адресою м. Ужгород вул. Ф. Ракоці, 13.

Головуючий  Бряник М.М.