ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/2142/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення та виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Теус Термінал"
на рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2025 (повний текст складено та підписано 16.09.2025, суддя Нікітенко С.В.)
у справі №916/2142/25
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теус Термінал"
про стягнення 1804,44 грн

ВСТАНОВИВ
Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теус Термінал" про стягнення 1804,44 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язання зі сплати збору за маневрову роботу.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.09.2025 по справі №916/2142/25 позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 1804,44 грн збору за маневрову роботу та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем доведено виконання ним маневрових робіт при переадресуванні вагону, а відтак вказані роботи підлягають оплаті відповідачем. При цьому, як відзначив місцевий господарський суд, відчеплення вагону від одного поїзда та причеплення його до іншого поїзда є нічим іншим як маневровими роботами, виконання яких потребує понесення позивачем витрат (на дизельне паливо для локомотива, оплату трудових ресурсів тощо).
Не погодившись із вказаними рішеннями до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся відповідач з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2025 року по справі № 916/2142/25 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ “Укрзалізниця” до ТОВ “Теус Термінал” про стягнення 1804,44 грн збору за маневрову роботу.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та прийнятим за неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи та невірної оцінки доказів по справі, виходячи з наступного:
- судом першої інстанції невірно здійснено оцінку обставин справи та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності;
- згідно з наданою позивачеві заявкою, відповідач просив провести переадресування на шляху прямування по станції Ковель Львівської залізниці, за первинними перевізними документами на нову станцію призначення Хоростків Львівської залізниці. На підставі даної заяви, працівником ПКОПД Рівне, на вагон через АС ВЕД оформлено наказ на переадресування вантажів на нову адресу, з оплатою тарифу та додаткових зборів на станції призначення, але вказана операція з переадресування не потребувала здійснення ніякої маневрової роботи;
- окремій оплаті у вигляді збору за маневрову роботу підлягає оплата маневрової роботи, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів, у випадках: переставляння вагонів з одного вантажного фронту на інший, переміщення вагонів на фронті; подача вагонів на ваги і для дозування; прибирання вагонів після зважування та дозування; у випадках, коли навантаження або вивантаження виконується в присутності локомотива залізниці (подача стисненого повітря від локомотива тощо); інша маневрова робота з вагонами на станціях, під`їзних коліях та інших місцях незагального користування;
- в той же час, документи надані позивачем, не підтверджують виконання останнім додаткової маневрової роботи, пов`язаної з переадресуванням;
- разом з цим, надані позивачем докази операцій з переставляння з колії на колію були внутрішньою технологічною роботою станції, не пов`язані з заявою відповідача на переадресацію;
- надані позивачем докази не підтверджують, що переадресування вагону потребувало здійснення додаткової маневрової роботи, яка не передбачена технологією роботи станції з розформування (формування) поїздів та не пов`язана з початково-кінцевими операціями;
- вихід спірних вагонів зі станції Ковель у складі поїзда з новим індексним номером беззаперечно не вказує на обставини здійснення маневрових робіт при переадресуванні вагонів, що встановлені судом, а вказує лиш на те, що поїзд був сформований на станції Ковель, відповідно, з вагонами відбувалися операції у відповідності до технології роботи станцій з розформування (формування) поїздів.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження у цій справи та визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що Господарським судом Одеської області повно та об`єктивно досліджено надані сторонами докази та ухвалено рішення у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними з огляду на наступне.
Позивач вважає, що всі заперечення відповідача ґрунтуються на припущеннях, що операція з переадресування не потребувала здійснення ніякої маневрової роботи, та відповідно незгоді з нарахованим залізницею платежем за маневрову роботу та не підтверджені жодними доказами, які б спростовували правомірність позовних вимог. В свою чергу, долучені до позовної заяви та до відповіді на відзив докази підтверджують факт надання додаткової послуги з маневрової роботи при переадресуванні вагона.
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Позивач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Як вбачається з наявних матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю “ТЕУС ТЕРМІНАЛ” приєдналось до публічного Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (надалі за текстом – Договір) акціонерного товариства “Українська залізниця”. Факт укладення договору засвідчується наступними електронними документами: Заявою про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №39166914/2020-001 від 30.06.2020, підписаною електронним цифровим підписом представника Замовника, та Повідомленням про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №40-39166914/2020-001 від 30.06.2020, в якому повідомляється про укладення Договору та присвоєні коди Замовника, а саме як відправника / одержувача: 8447, як платника: 8211535. 
Предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні Договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за використання (користування) власного вагона Перевізника не є орендною платою.
Відповідно до умов п. 1.2. Договору при виконанні Договору сторони використовують такі скорочені найменування нормативно-правових актів:
- Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (Статут залізниць України);
- Правила перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082 (Правила перевезення вантажів);
- Правила планування перевезень вантажів (статті 17 – 21 Статуту), затверджені наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2002 за № 1030/7318 (Правила планування перевезень вантажів);
- Правила приймання вантажів до перевезення, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082 (Правила приймання вантажів до перевезення);
- Правила користування вагонами і контейнерами, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458 (далі – Правила користування вагонами).
- Збірник Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356 (Збірник тарифів, Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, відповідно);
- Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС);
- Конвенція про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ).
Згідно умов п. 1.4. Договору надання послуг за Договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.
Договір є публічним договором, за яким Перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (п. 1.5. Договору).
Відповідно до п. 2.1 договору замовник зобов`язаний, зокрема: 
- сплачувати послуги Перевізника та інші платежі, належні Перевізнику за Договором з сум внесеної передоплати за кодом платника (п. 2.1.4 Договору); 
- відшкодовувати Перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від Перевізника, які виникли на станціях залізниць України, зокрема з наступних причин: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника (п. 2.1.5 Договору); 
- у строки, встановлені розд.4 Договору, підписувати акти звіряння розрахунків, зведені відомості. Підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу фор-ми ГУ-46а. А у випадку оформлення вказаних вище документів в паперовій формі на вимогу Замовника - підписувати та надавати Перевізнику не пізніше двох робочих днів від дня надання такої його вимоги (п. 2.1.7 Договору);
Згідно з п.2.3 Договору перевізник зобов`язаний, зокрема: 
- приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) Замовника або у власних вагонах (контейнерах) Перевізника, надавати власні вагони (контейнери) Перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками Замовника згідно інформації, розміщеної у Системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до Договору та Збірнику тарифів (п. 2.3.2 Договору); 
- складати документи, передбачені п. 1.3., 1.4. та розд.4 Договору, щодо нарахування сум платежів (п. 2.3.5 Договору). 
Відповідно до п.3.1 Договору розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах Замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів.
Пунктом 3.2. Договору встановлено, що замовник зобов`язаний сплачувати провізні платежі за перевезення вантажу у власному вагоні Перевізника (крім транспортерів Перевізника, проїзду бригад супроводження транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад), які складаються з: 1) плати за перевезення (провізної плати) навантаженого власного вагону Перевізника та інших платежів, які визначаються за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника. 
У пункті 8.1. Договору, сторони домовились про використання електронного документообігу.
06.10.2024 року зі станції Воля–Барановська Польської залізниці вантажовідправником БІО «ГРЕЙН» було відправлено порожній вагон №95242368, призначенням на станцію Бердичів-Житомирський Південно–Західної залізниці, за перевізним документом № 07577, вантажоодержувач - ТОВ «ТЕУС ТЕРМІНАЛ».
07.10.2024 ТОВ «ТЕУС ТЕРМІНАЛ» на вагон №95242368 через Є-Портал УЗ оформлено заяву №39166914/2024ПА – 0410 на переадресування вантажу. Згідно з даною заявою ТОВ «ТЕУС ТЕРМІНАЛ» просило провести переадресування на шляху прямування по станції Ковель Львівської залізниці, за первинними перевізними документами на нову станцію призначення Хоростків Львівської залізниці, вантажоодержувач ТОВ «ТЕУС ТЕРМІНАЛ». Розрахунки за перевезення: провізні платежі та додаткові збори на станції призначення, платник ТОВ «ТЕУС ТЕРМІНАЛ».
На підставі Заяви №39166914/2024ПА – 0410, 07.10.2024 о 12:58 год працівником ПКОПД Рівне, на вагон №95242368 через АС ВЕД оформлено наказ №35-39166914/2024ПА-36431 на переадресування вантажів на нову адресу, з оплатою тарифу та додаткових зборів на станції призначення, платник ТОВ «ТЕУС ТЕРМІНАЛ». 
07.10.2024 вагон №95242368 в складі поїзда №3152, прибув на станцію Ковель Львівської залізниці, після чого його затримано в очікуванні переадресування. 
За час затримки на станції Ковель Львівської залізниці в очікуванні переадресування вагона №95242368, по акту загальної форми від 07.10.2024 №10685 нараховано плату за оформлення переадресування та збори за виконані залізницею додаткові операції і послуги, пов`язані з переадресуванням (плата за користування, збір за маневрову роботу). Зокрема, плата за користування та збір за переадресування нараховані та утримані з ТОВ «ТЕУС ТЕРМІНАЛ» по накопичувальних картках №11120975, 2010074. Збір за маневрову роботу в сумі 1503,70 грн без ПДВ, що з ПДВ 1804,44 грн включений в накопичувальну картку №16100743, яка підписана представником ТОВ «ТЕУС ТЕРМІНАЛ» із запереченням: «Відмовлено в оплаті нарахованої суми через порушення залізницею вимог нормативних документів, а саме п. 1.8. Розділу ІІІ Збірника та Р 6 ППВ (розділу 6 правил перевезень вантажів)».
20.12.2024 Тернопільським регіоном ВП «Служба роботи станцій» на адресу ТОВ «ТЕУС ТЕРМІНАЛ» рекомендованим листом було надіслано претензію № 11-П/2024 про стягнення заборгованості в розмірі 3608,88 грн. за маневрову роботу, пов`язану із переадресуванням вагонів №№95242368, 58548736. 
27.01.2025 ТОВ «ТЕУС ТЕРМІНАЛ» надано відповідь на вищевказану претензію щодо необґрунтованості та відсутності правових підстав для нарахування та сплати збору за маневрову роботу та надано інформацію про стягнення плати за маневрову роботу за переадресування вагону №58548736. 
10.02.2025 на ім`я директора ТОВ «ТЕУС ТЕРМІНАЛ» надіслано лист №Д-2/1666 щодо повторного розгляду претензійного матеріалу по суті та сплати збору за маневрову роботу в сумі 1804,44 грн, з ПДВ. 
Листом №0503 від 05.03.2025 відповідач повідомив про необґрунтованість претензійних матеріалів та відсутності правових підстав для нарахування та сплати збору за маневрову роботу у розмірі 1804,44 грн.
Несплата відповідачем збору за маневрову роботу у розмірі 1804,44 грн стала підставою для звернення позивача із даним позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задовольнив їх у повному обсязі. 
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дослідивши наявні матеріали справи, доводи та вимог сторін дійшла наступних висновків. 
Відповідно до ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно з ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Частинами 1, 2 та 3 статті 13 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 Цивільного кодексу України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 3 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що Законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
У статті 2 Статуту залізниць України, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут), вказано, що цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
Зі змісту положень ст. 909 Цивільного кодексу України вбачається, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Так, стаття 6 Статуту визначає, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.
Відповідно до п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих Міністерством юстиції України за № 863/5084 від 24.11.2000, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил.
Як було встановлено колегією суддів, між сторонами у цій справівиникли правовідносини за договором перевезення.
Пунктом 44 Статуту визначено, що залізниця може на заяву відправника, одержувача змінити станцію призначення вантажу, прийнятого до перевезення (переадресувати вантаж), з оплатою витрат за договірним тарифом. За час затримки вагонів (контейнерів) в очікуванні переадресування справляється плата, встановлена згідно із статтею 119 цього Статуту. Час затримки обчислюється з моменту, коли минуло дві години після повідомлення про прибуття вантажу.
Судовою колегією також було встановлено, що 06.10.2024 року зі станції Воля–Барановська Польської залізниці вантажовідправником БІО «ГРЕЙН» було відправлено порожній вагон №95242368, призначенням на станцію Бердичів-Житомирський Південно–Західної залізниці, за перевізним документом № 07577, вантажоодержувач - ТОВ «ТЕУС ТЕРМІНАЛ».
07.10.2024 ТОВ «ТЕУС ТЕРМІНАЛ» на вагон №95242368 через Є-Портал УЗ оформлено заяву №39166914/2024ПА – 0410 на переадресування вантажу у відповідності до якої ТОВ «ТЕУС ТЕРМІНАЛ» просило провести переадресування на шляху прямування по станції Ковель Львівської залізниці, за первинними перевізними документами на нову станцію призначення Хоростків Львівської залізниці, вантажоодержувач ТОВ «ТЕУС ТЕРМІНАЛ». 
У розумінні Правил переадресування вантажів (статті 44, 45 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №542 від 20.08.2001 (надалі - Правила переадресування вантажів), переадресацією вагонів (вантажу) є зміна станції призначення або разом з нею і одержувача вагонів (вантажу) (переадресування).
Абзацом 3 пункту 4 Правил переадресування вантажів унормовано, що переадресування вантажу може здійснюватися на станціях призначення та станціях на шляху прямування.
Переадресування вантажу здійснюється за первинними документами (із внесенням відповідних змін) і з оформленням перевезення новими перевізними документами (крім імпортних та транзитних вантажів) в паперовому або електронному виглядах, що обумовлюється в наказі на переадресування (п. 5 Правил переадресування вантажів).
Оплата провізних та інших платежів при переадресуванні може здійснюватися як на станції переадресування, так і на станції призначення, що обумовлюється в наказі на переадресування вантажу (п. 12 Правил переадресування вантажів).
Таким чином, відповідач скористався наданим йому правом на зміну напрямку руху зазначених вище вагонів, яке підлягало оформленню у відповідній документації - шляхом внесенні змін до первинних документів, а саме до відповідних залізничних накладних.
У будь-якому разі зміна станції призначення вказаних вагонів є неможливою без вчинення позивачем певних дій - надання дозволу на переадресування вантажу у вигляді наказу, який надається начальникові станції, яка оформляє переадресування засобами телеграфного зв`язку, телефонограмою або в електронному вигляді, а також без внесення змін у первинну документацію (оформлення переадресації).
Отже, саме за вчинення відповідних дій з оформлення Акціонерним товариством "Українська залізниця" переадресації і підлягає сплата послуг переадресації.
Пунктом 1.8 "Збори за роботи та послуги, пов`язані з перевезенням вантажів" Розділу ІІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №317 від 26.03.2009 (надалі - Збірник тарифів), передбачено, що за маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під`їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам`яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292,6 грн за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні.
Пунктом 8.2 Збірника тарифів передбачено, що крім збору за оформлення переадресування, сплачуються збори за виконані залізницею додаткові операції і послуги, пов`язані з переадресуванням, - маневрова робота, користування вагонами (контейнерами), вартість документів тощо.
Позивач нарахував відповідачу плату за переадресацію вагону, що відповідачем не оспорюється.
Натомість відповідач заперечив щодо нарахувань за маневрову роботу локомотива залізничного у розмірі 1804,44 грн.
Судова колегія зазначає, що відповідно до пункту 3 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту і зв`язку України №507 від 31.08.2005, маневровою роботою є будь-які пересування рухомого складу залізничного транспорту станційними й іншими коліями для забезпечення поїзної роботи і виробничої діяльності підприємств.
Маневри - будь-які пересування рухомого складу залізничного транспорту станційними й іншими коліями для забезпечення поїзної роботи і виробничої діяльності підприємств. Одиницею залізничного рухомого складу є локомотив та вагон.
Враховуючи наведене судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на відміну від послуг переадресування, які полягають у документальному оформленні переадресування (в даному випадку, зміни станції призначення вагонів), маневровою роботою є фізична зміна вагонами напрямку руху шляхом їх відчеплення від одного поїзду (який йшов в напрямку призначення за первинним провізним документом) до іншого поїзду, який йде в напрямку нової станції призначення після переадресації.
В свою чергу, переадресування вагонів не завжди є невідривно пов`язаним із виконанням маневрових робіт щодо таких вагонів, оскільки нова станція призначення (після переадресування) може знаходитись на шляху слідування відповідного поїзда, до якого було причеплено вагони за первинним провізним документом.
Пунктом 8.2 параграфу 8 "Збори за оформлення переадресування" Розділу ІІІ Збірника тарифів передбачено, що крім збору за оформлення переадресування, сплачуються збори за виконані залізницею додаткові операції і послуги, пов`язані з переадресуванням, - маневрова робота, користування вагонами (контейнерами), вартість документів тощо.
Апеляційний господарський суд зазначає, що у пункті 8.2 параграфу 8 "Збори за оформлення переадресування" Розділу ІІІ Збірника тарифів відсутнє таке словосполучення як "додаткові маневрові роботи", а мова йде про додаткові операції та послуги, якими, зокрема, є маневрові роботи. Відтак, немає жодних підстав вважати, що плата за послуги з переадресування вантажу (вагонів) включає в себе плату за маневрову роботу.
У контексті наведеного колегія суддів доходить висновку, що плата за послуги з переадресування вагонів, не охоплює маневрові роботи, які були виконані з метою забезпечення такого переадресування. Відтак, зазначені маневрові роботи підлягають окремій оплаті замовником у разі їх фактичного виконання. У зв`язку з цим доводи апелянта в цій частині визнаються необґрунтованими та відхиляються колегією суддів.
Пунктом 1.4. Договору встановлено, що надання послуг за договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.
Обставини надання позивачем послуг з виконання маневрових робіт підтверджуються актами загальної форми № 2422 від 16.10.2024 (т.1, а.с. 62) та № 10685 від 07.10.2024 (т.1, а.с. 63), а також Інформацією про вагонні операції, з якої вбачається, що спірні вагони із станції відправлення виїхали із поїздом з одним індексним номером, а після переадресування - спірні вагони рухались із поїздом з іншим індексним номером.
Відчеплення вагону № 95242368 від одного поїзда та причеплення його до іншого поїзда є нічим іншим як маневровими роботами, виконання яких потребує понесення позивачем витрат (на дизельне паливо для локомотива, оплату трудових ресурсів тощо).
За таких обставин та правового регулювання, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про, що позивачем доведено виконання ним маневрових робіт при переадресуванні вагону № 95242368, а відтак вказані роботи підлягають оплаті відповідачем.
Необхідно розмежовувати, що нормативно-правові акти, що регламентують правовідносини, які виникають у зв`язку з здійсненням залізничних перевезень, передбачають оплату коштів в якості відповідальності та оплату коштів в якості плати за надані послуги/виконані роботи. 
Абзацом 21 пункту 4 Правил користування вагонам і контейнерами, унормовано, що плата за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу нараховується за Відомостями плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу (додаток 10), які оформляються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів.
Із змісту пункту 4 Правил користування вагонам і контейнерами в цілому вбачається, що наведені положення стосуються саме випадків визначення плати за користування вагонами, контейнерами, що подаються під навантаження та вивантаження. Відтак, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що Пам`ятки про подавання/забирання вагонів є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.
Однак, у даному випадку вагон №95242368, не подавався під навантаження та/або вивантаження, а отже у залізниці не було обов`язку із складення відповідних пам`яток, повідомлень, як на тому помилково наголошує позивач. 
Стосовно доводів апелянта про те, що вихід спірних вагонів зі станції Ковель у складі поїзда з новим індексним номером беззаперечно не вказує на обставини здійснення маневрових робіт при переадресуванні вагонів, що встановлені судом, а вказує лиш на те, що поїзд був сформований на станції Ковель, відповідно, з вагонами відбувалися операції у відповідності до технології роботи станцій з розформування (формування) поїздів.
Судова колегія зазначає, що первісною станцією призначення вагонів, була станція Бердичів-Житомирський Південно-Західної залізниці. Однак, за заявою відповідача, відповідно до наказу про переадресування № 35-39166914/2024ПА-36431 07.10.2024, ці вагони були переадресовані на станцію Хоростків Львівської залізниці.
Отже, у результаті переадресування істотно змінився напрямок руху вагонів, оскільки нова станція призначення не знаходиться на маршруті до первісної станції Бердичів-Житомирський Південно-Західної залізниці. У зв`язку з цим у позивача об`єктивно виникла необхідність виконання маневрових робіт для зміни напрямку руху вагонів, та виконання додаткових операцій з перестановки вагонів, що за своєю суттю є маневровими роботами.
Таким чином, доводи апелянта щодо відсутності фізичної зміни напрямку руху вагонів є безпідставними.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає Позивач та Відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість та якість змісту, яка за сукупністю зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18).
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу, ч. 1 ст. 74 України).
Враховуючи зміст наявних у матеріалах справи доказів, судова колегія дійшла висновку, що докази позивача щодо виконання ним маневрових робіт під час переадресування вагону є більш вірогідними та підтвердженими матеріалами справи.
Апелянтом наведені доводи позивача не спростовані жодними належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим апеляційний господарський суд дійшов висновку, що маневрові роботи, виконані позивачем, підлягають оплаті відповідачем у повному обсязі.
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок. 
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2025 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали без змін. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2025 по справі №916/2142/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Датою складання та підписання даної постанови є 23.02.2026.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Філінюк І.Г.